17 383 



sammen mod Legemets Midtlinie, hvilkel rimeligvis beroer paa hele Stillingen af Os tem- 

 porale. Den øverste Del af Squama ossis occipitalis mangler fuldstændigt. Ansigtets Ben 

 frembyde intet væsenligt Afvigende fra Benene i foregaaende Afdeling. 



Ved de Ben derimod, som forbenes i Primordialbrusken, linder der meget betydelige 

 Forandringer Sted saavel i Henseende til Form som til Stilling. Ligesom i foregaaende 

 Afdeling bliver Midten af Hjerneskallens Bund hvælvet stærkt i Veiret, og Sidedclene komme 

 til at staae lavere end Midten. Dernæst bliver den bageste Del af Hjerneskallens Bund 

 meget bredere, og alle Ben drives udad til Siderne som Følge af en Muskelvirksomhed, 

 som vi strax nærmere skulle oplyse. Ogsaa den Del, som er levnet af de øverste Hals- 

 hvirvlers Buer, drives udad; Spalten mellem Buernes frie Ender er størst oventil nærmest 

 Hjerneskallen og aftager ned ad Bygradskanalen , i hvilken Rygmarven snart er uskadt 

 snart mere eller mindre atrophisk; Bygradskanalen er derfor bred oventil, men har sin 

 normale Vidde nedenfor Hvirvelbuerncs Spalte. — Vi gaae nu over til Betragtning af de 

 enkelte Bens forandrede Form og Stilling. 



Medens den øverste Del af Squama ossis occipitalis, som forbenes mellem Mem- 

 braner, altid mangler, kan der af den nederste Del, som forbenes i Primordialbrusken, 

 findes Levninger, naar Spina bifida kun er udviklet i ringere Grad. Denne Del danner 

 da en tyk fortil omkrempet og opvulstet Rand paa Pars occipito-mastoidea, paa hvis Be- 

 kostning den forbenes, men dens Midtparti mangler (Tab. 2, Fig. 6,/). Ogsaa kan den 

 nederste Del være tilstede i det ovenfor anførte Tilfælde, hvor den danner en Skillevæg 

 mellem Anencephalien og Spina bifida. Membrana spinoso-occipitalis, som sammensættes 

 af Rygradens forskjellige Membraner, er bredere end sædvanligt og er udspilet mellem de 

 to Siders Pars occipito-mastoidea, eller er sprængt, hvorefter Benet endnu stærkere viger 

 ud til Siden. Pars occipito-mastoidea kan en Tidlang vedligeholde sin lodrette Stilling, 

 men idet den trænges udad, lægger den sig paaskraa mod Legemets Længdeaxe. Dens 

 forreste Fnde, som er glat og fortykket, voxer sammen med den bageste Ende af den 

 Splint, hvortil Os parietale er reduceret, og der finder saaledes en Sammenvoxning Sted 

 af to Ben, der tilhøre to forskjellige skeletogene Systemer (Tab. 2, Fig. 7, 8, b,f). Sammen- 

 voxningen holder sig, om end Pars occipito-mastoidea, som vi ville finde, forandrer sin 

 Plads. Naar nemlig Spina bifida udvikler sig videre , forandres den skraa Stilling af Pars 

 occipito-mastoidea til en fuldstændigt horizontal, saaledes at den tidligere mod Hjernen 

 vendende indvendige (forreste) Flade vender lige opad, den udvendige (bageste) Flade lige 

 nedad, og hele Forbeningen forskydes saa stærkt udad og fortil, at den ikke rager meget 

 længere bagtil end Primordialbruskens Pars condyloidea med dens oprindeligt halvmaane- 

 formige Forbening og næsten ligger i lige Linie med denne Dels udvendige Ende, som i 

 normal Tilstand ellers ligger umiddelbart foran og nedenfor Pars occipito-mastoidea (Tab. 2, 

 Fig. l,e, /). Gaaer Misdannelsen videre, trækkes Pars occipito-mastoidea yderligere nedad, 



Vidensk. Selsk. Skr., G. Hække, naturvidensk. ok mathem. Afd. I. 8. 50 



