384 18 



saa at den først stiller sig paaskraa, men dernæst aldeles lodret, hvorved den Flade, der 

 oprindeligt var den indvendige og vendte mod Ujernehulheden, nu bliver den udvendige 

 Flade, og den Flade, som oprindeligt vendte bagtil, vender nu lige indad mod Legemets 

 Midtlinie (Tab. 2, Fig. 8,/). Denne eiendommelige Forandring, hvorved Benet væltes helt 

 omkring, beroer først paa den ved Spina bifida frembragte Udvidelse af Foramen magnum 

 med dettes Omgivelser, men dernæst især paa den Trækning, som de paa Delens udvendige 

 Flade befæstede Nakke- og Halsmuskler samt Platysma udøve paa den. Idet nemlig 

 Hjernehvælvingen er tilintetgjort, og de spaltede Hvirvelbuer mangle et fast Støttepunkt i 

 Legemets Midtlinie, have disse Muskler ingen Modstand at overvinde og kunne derfor 

 trække sig stærkt sammen. Levningerne af Baghovedet føres paa denne Maade nedad, 

 og Randen af Pars occipito-mastoidea trækkes midtveis ned paa Siden af Halsen. Deraf 

 fremkommer det for ancneephaliske Fostre eiendommelige Udseende, som om Halsen mang- 

 lede, og som om Hovedet var forskudt ned paa Ryggen, hvilket det i Virkeligheden for 

 en Del ogsaa er, saa at de ofte deforme udvendige Øren berøre Skulderen. Det er tillige 

 muligt, at Halshvirvlernes Legemer kunne blive lavere ved det stadige Træk nedad, som 

 Pars occipito-mastoidea er underkastet. 1 saadanne Tilfælde bliver hele Halsen endnu 

 kortere; man har desuden iagttaget Tilfælde, hvor en eller flere Halshvirvler fuldstændigt 

 have manglet, og hvor Hvirvelsøjlen har haft en usædvanligt stærk Krumning. 



Naar Anencephalien har naaet sin høieste Grad, bliver Pars occipito-mastoidea, 

 som indtil da omtrent har bevaret sin normale Tykkelse, i sin Helhed tyndere og mindre; 

 ogsaa den ellers fortykkede og afrundede frie Rand bliver tyndere, og det er ikke utænke- 

 ligt, at hele denne Del kan forsvinde, hvilket jeg dog ikke mindes at have iagttaget. Den 

 Splint, som er Levning af det absorberede Os parietale, og som er voxet sammen med 

 den forreste Ende af den nedad bøiede Rand af Pars occipito-mastoidea, holder sig i sin 

 Sammenvoxning og trækkes derfor ligeledes ned midt paa Siden af Halsen, hvor man ikke 

 skulde vente at finde Os parietale. Splinten bliver ligesom i foregaaende Afdeling meget 

 tynd og kan fuldstændigt eller næsten fuldstændigt forsvinde (Tab. 2, Fig. 6, 8, b). 



Idet Pars occipito-mastoidea trækkes nedad, saa at dens nederste (forhen øverste) 

 Rand staaer i ISiveau med de midterste Halshvirvler, kan der danne sig en brusket For- 

 bindelse mellem dens bageste (indvendige) Ende og de frie Ender af den aabne bageste 

 Atlasbue (Tab. 2, Fig. 7, 8, A), en Forbindelse, som ikke maa forvexles med en i normal 

 Tilstand undertiden stedfindende Forbindelse mellem Processus jugularis og Processus 

 transversus Atlantis ')• 



De Forandringer i Henseende til Stilling og Form, som Pars condyloidea er under- 

 kastet, ere en secundair Virkning af den Kraft, hvorved Pars occipito-mastoidea trækkes 



') i. Cmveilhier, traité d'ariatomie descriptive 1843, 1, Pag. 109. 



