19 385 



udad og nedad (Tab. "2, Fig. G, 7, 8, e). Ved ringere Grad af Anencephalia er Pars eoudy- 

 loidea ikke væsenligt forandret, men ved liniere Grad trækkes den af den med samme for- 

 bundne l'ars occipito-mastoidea mere og mere udad og nedad; bele Delen trækkes i 

 Længden, bliver smallere og stiller sig først paaskraa, senere næsten transversalt, saa 

 at dens forhen bageste Ende kommer til at vende udad og nedad. Den dreies tillige saa- 

 ledes, at Foramen condyloideum anterius, som i normal Tilstand gaaer bagfra fortil, nu 

 vender skraat opad (Tab. 2, Fig. 8, e). Den halvmaaneformige Forbening bag Pars condy- 

 loidea, som ellers ligger udad, kommer ved Delens Dreining og den transversale Stilling 

 til at ligge foran Condylus og bliver i sin Helhed mindre men tykkere, fordi den hindres 

 i sin Udvikling af den foranliggende Pars petrosa. 



Den samme Kraft, som dreier Pars condyloidea fremad og trækker dens udvendige 

 Ende nedad, virker ogsaa paa den foran Pars condyloidea liggende Pars petrosa, som for- 

 andres betydeligt. Den stiller sig efterhaanden mere og mere paatvers, og ved den høieste 

 Grad af Anencephalia er dens bageste Rand ikke blot parallel med Legemets Tverlinie, 

 men dens udvendige Ende, som er bleven noget fladere og bredere, idet den trænger Ala 

 magna foran sig, kan endog række længere fortil end dens indvendige Ende, som støder 

 til Pars basilaris (Tab. 2, Fig. 8, g). Foramen acusticum internum vender næsten lige opad. 

 Fossa subarcuata, som ellers ligger bag og udenfor Foramen acusticum internum, befinder 

 sig nu udenfor den og kan endog forskydes foran den; den er hyppigt deform, som 

 om den overliggende Canalis semicircularis superior havde været hindret i sin Udvik- 

 ling. Dette Sidste er ogsaa Tilfældet med Canalis semicircularis inferior og externus. 

 Ved ringere Grad af Anencephalia indtager Benknuden, hvormed disse to Kanaler 

 bryde gjennem Pars occipito-mastoidea, sin sædvanlige Plads mellem den forbenede Del 

 af Pars occipito-mastoidea og Squama ossis temporalis, men ved høiere Grad, naar Pars 

 occipito-mastoidea lægger sig horizontalt, bliver Benknuden trængt udad og fortil, og 

 idet Squama ossis temporalis bliver lavere, tiltager den i Brede og bliver fladere og tildels 

 deform, saa at de nævnte to halvcirkelformige Kanaler neppe ville kunne eftervises i dem 

 iTab. 2, Fig. 7, 8,*/). Naar den saaledes flade og især udad brede Benknude er trængt 

 endnu stærkere fortil, lægger den sig mod Indsiden af den Splint, som repræsenterer Os 

 parietale, og man skal vanskeligt kunne forestille sig, hvorledes den kan antage denne 

 Form og Stilling, naar man ikke har haft Ledighed til at iagttage den gradvise Overgang 

 ved tiltagende Anencephalia med Spina bifida. Hørelsens Sands maa derfor hos saadanue 

 .Misfostre være tilintetgjort ikke mindre end Synets, naar N. opticus er bleven atrophisk i 

 det forsnevrede Foramen opticum 1 ). — Paa Grund af de tilstodende Deles Destruktion 



') Nogle Iagttagelser af det indvendige Øres Tilstand hos Anencephaler ere gjorte af Claudius og 

 F. G. J. Bauer, Untersuchung über den Schädel der Hemicephalen mit besonderer Berücksichtigung 

 der Felsenbeine 1863; Henle und Pfeufer, Zeitschrift für rationelle Medicin 1864, 21, Pag. 157. 



SO' 



