95 461 



I de Tilfælde, hvor der i Cyclopien findes lo adskilte Øine, kan man ikke med Ret 

 tale om en Snabel, naar man derved forstaaer et Organ, der ligesom Elephantens Snabel 

 hænger frit ned og er forsynet med Næsebor for Enden. Næsen bevarer nemlig, rigtignok 

 med noget forandret Form og Udseende, sin Plads mellem Øinene; Næseroden hviler paa 

 Processus orbitales interni ossis frontalis , og Indgangen til Næsehnlheden , der paa Grund 

 af mangelfuldt Os ethmoideum er rudimentair, begrændses som sædvanligt af de ind- 

 vendige Ilande af Processus frontales ossis maxillaris superioris, hvorimod Ossa nasalia 

 ikke have nogen Betydning som Begrændsning, fordi de altid ere høist rudimentaire eller 

 aldeles mangle. Næsens Spids og de sammesteds blindt endende Næsebor faae derfor deres 

 Plads snart mere opad snart mere nedad mellem de nævnte Rande, som antage en Trompet- 

 form, ligesom ogsaa Spidsens Størrelse og Form retter sig efter Afstanden mellem Randene, 

 som altid er betydeligt indskrænket, men Spidsen selv er ikke fri eller nedhængende. 



Naar der derimod kun findes eet Øie, hvad enten de to Oines Sammensmeltning 

 er større eller ringere, træffer man omtrent i tre Fjerdedele af Tilfældene en Snabel, som 

 har sin Plads strax ovenfor det øverste Øienlaag eller i den af Øienlaagene dannede Vinkel, 

 naar Øienspalten er rhomboidalsk. Mangler Snabelen fuldstændigt, er dens Plads gjerne 

 antydet ligesom ved et Ar. Snabelen danner et af Ansigtets Hud beklædt Legeme i Almin- 

 delighed af 13 — 20 mm Længde og et Gjennemsnit af 8 — 15 mm . Den er pølse- eller pære- 

 formig og kan ved sit Tilheftningssted være indsnøret eller stilket; i sjeldnere Tilfælde kan 

 den nederste Ende være tyndere eller fladere. Snabelen hænger sædvanligt ned over Øiet 

 eller staaer lige ud; kun undtagelsesvis er den hos Mennesket bøiet noget opad, en Stilling, 

 som er meget almindelig blandt Dyr. Paa Snabelens frie Ende findes en enkelt, hos Dyr 

 undertiden doppelt Aabning, der leder ind i en Kanal, som jeg hos Mennesket altid har 

 fundet at være enkelt; Heyman anfører et Tilfælde, hvor Kanalen var doppelt. Kanalens 

 Længde er meget forskjellig; undertiden er den ligesaa lang som hele Snabelen, ofte kan 

 man kun trænge 3 — o™" 1 ind i den. Kanalen, som er nøie omgiven af Næsebrusken, ender 

 altid blindt og er beklædt med en Slimhinde med et Cylinder- eller Flimmerepithelium. 

 Den kan undertiden være udvidet kolbeform igt paa et enkelt Sled, men skal ogsaa fuld- 

 stændigt kunne mangle. I Snabelens Basis Ondes ofte men ikke altid en baadformig 

 Forbening, som man kan føle udvendigt gjennem Huden, og hvis Betydning senere skal 

 oplyses ved Fremstilling af Forholdene af Primordialbruskens Pars ethmoidea. Der gjør sig 

 ikke noget bestemt Forhold gjældende mellem Snabelens Størrelse og Øiets forskjellige 

 Former; Kundrat 1 ) paastaaer, at Snabelen er mindre, jo stærkere Øinene ere sammen- 

 smeltede. 



') II. Kundrat, Arhinenceplialie als typische Art von Missbildung 1882, Pag. III. 



Vidensk. Selsk. Skr., 6 Række, naturvider.sk. og matliem. Afd. I, 9. 60 



