468 102 



Ossa lacrymalia. 



Naar der er to Orbitæ , kunne disse Ben, som ikke forbenes i Primordialbrusken 

 men mellem Membraner, være godt udviklede og endog stærkt forbenede; de indtage en 

 lodret Stilling i den forreste Del af den ufuldstændige Skillevæg mellem Oineue, og skjondt 

 Crista mangler, er der dog en tydelig Fossa lacrimalis, men som ender blindt. Jo ufuld- 

 stændigere Skillevæggen er, desto utydeligere bliver Adskillelsen mellem Benets enkelte 

 Dele. Men selv naar der kun findes een Orbita, der ved sin Brede danner Overgangen til 

 to Orbitæ, kan man endnu skjelne de to Afdelinger, hvori Benet sædvanligt deles, og endog 

 faae Oie paa Hamulus lacrymalis , og det uagtet Benene nu indtage et horizontalt Leie. 

 De ligge nemlig mod hinanden paa Bunden af Oienhulen, bag Spina nasalis ossis maxillaris 

 superioris; deres ellers øverste Ender vende bagtil og indad, medens deres nederste Ender 

 vende fortil og udad, og Benets længste Side, der ellers støder til Lamina papyracea, 

 men som her mangler, støder til en fremspringende Kant paa Superficies orbilalis ossis 

 maxillaris superioris. Man kan i saadanne Tilfælde ofte adskille to Carunculæ lacrymales. 

 Naar Cyclopien er stærkere udviklet, blive Benene smaa og forkrøblede og indtage det 

 rhomboidalske eller trekantede Bum, som dannes ved den sig gaffelformigt spaltende Crista 

 paa den øverste Flade af Corpus ossis maxillaris superioris. Her danne de to smaa hori- 

 zontale Benplader, som i Begyndelsen kunne isoleres og hver have sin Fordybning som 

 Levning af en Fossa lacrymalis; senere findes kun en enkelt Fordybning, som kan være 

 halvkugleformig og ende blindt eller være fladere og neppe kjendelig, især naar de to Ben- 

 plader ere voxede sammen indbyrdes og med Os maxillare superius, saa at deres Be- 

 grændsning ikke længere kan erkjendes Fordybningen er ikke noget Rudiment af et Foramen 

 incisivum. Benenes nederste Flade , der ligger i Berørelse med Os maxillare superius, 

 hviler paa en blød Masse, som ikke er Brusk, men fibrøst Væv med Kjerner; det er enten 

 Periosteum eller Levninger af Beklædningen af Ductus lacrymalis. 



Ossa nasalia. 



Ossa nasalia kunne forekomme hos cyclopiske Fostre med to Oine, men have kun et 

 Omfang af nogle faa Quadiatmillimetre (Arnoldi; jeg har selv kun fundet det een Gang hos et 

 Doppelfoster (Nr. 3, Pag 4 1 8) som en lille isoleret Benplade nedenfor Processus orbitales interni 

 ossis frontalis. I alle af mig undersøgte Kranier med een Orbita manglede disse Ben derimod 

 fuldstændigt; de manglede ogsaa i et af Luschka beskrevet Tilfælde. Et uparret lindseformigt 

 Rudiment, som af Flere (Summering, Heyman, Kundrat) angives at have været tilstede ved 

 Basis af Snabelen, har sikkert ikke været Næseben, men en Forbening, der hidrører fra 

 Rudimenter af Os ethmoideum, og som skal omtales nøiere under Os ethmoideum. Hos 



