539 



disse maalte ses mod en Baggrund af samme Lysning som deres egen. INen naar man 

 Fremstillede saadanne Pigmenter, vilde Forholdet mellem deres Fàrvefylde (Mætningsgrad, 

 Sättigung, Reinheit) ganske forrykkes. Thi for exempelvis at skaffe sig et gult Pigment al 

 samme Lysning som et givet rødt, maatte man, da de gule Straaler gjøre et stærkere Lys- 

 indtryk end de røde, sætte et sort Pigment til det gule, men derved bliver dette aabenbart 

 meget mindre farvefyldigt, mindre «spektralt», end hint, og man vilde i saa Fald være lige 

 nær, da der af denne Aarsag vilde blive en Fejl ved Bestemmelserne, som ikke lod sig tage 

 i Beregning. Til en exakt, af alle fremmede Forhold uafhængig Bestemmelse af den Syns- 

 vinkel, ved hvilken Farverne netop lade sig opfatte, vilde derfor kræves, at man havde 

 Pigmenter af samme Farvefylde og Lysning. «.Men saadanne lindes ikke,» siger Aubert, 

 «og derfor er den exakte Bestemmelse umulig.» Hvorvidt nu denne Paastand er ganske 

 korrekt, skulle vi strax undersøge. 



Af de omtalte Forsøg uddrager Aubert, idet han ved Hjælp af sine forskjellige 

 Forsøgsrækker søger at vurdere og derigjennem saa vidt muligt at eliminere Baggrundens 

 Indflydelse, det Resultat, at orange er den af alle Farver, der lader sig opfatte under den 

 mindste Synsvinkel. Derefter følge de andre i følgende Orden: gult, rødt, grønt, cyanblaat 

 og blaat. Herved maa dog mærkes, at de farvede Objekter vel blive synlige som farvede i 

 den nævnte Orden, men ingenlunde i deres rette Farvetone; en Opdagelse, som Aubert 

 har Æren af først at have gjort. Orange viste sig saaledes paa sort Grund rødt ved 39" 

 Synsvinkel, og først ved 59" Synsvinkel traadte det frem som orange. Grønt viste sig ved 

 1'8" paa sort Grund blaaligt, saa at det ikke kunde skjelnes fra lyst blaat, og først ved 

 1' 49" saas det tydeligt grønt. Lyst blaat forandrede ikke Farvetone; paa hvid Grund viste 

 det sig først sort og blev ved voxende Synsvinkel lysere og lysere. For rødt findes ingen 

 Angivelser hos Aubert, og jeg har ikke kunnet iagttage nogen Farveforandring ved denne 

 Farvetone, idet den paa hvid Grund kun viser sig noget mørkere, rødbrun, ved en lille 

 Synsvinkel, og derefter bliver den ligesom blaat stadig lysere og lysere. Derimod har jeg 

 for ultramarinblaat iagttaget en meget karakteristisk Forandring. Paa hvid Grund ses det 

 først sort, spiller derpaa stærkt over i violet og fremtræder endelig i sin rotte Tone. Ganske 

 mærkelige ere ogsaa de Forandringer, som Aubert angiver for rosa, d. e. lyst purpur, paa 

 hvid Grund. Ved 39" er det graat, ved 59" gult, 1' 8" guldgult, 1' 23" lyst rødliggult, 

 2' 8" rødlig gult og endelig ved 3' 47" tydelig rosa. 



Alle disse Bestemmelser, saavel hvad Ordenen for de forskjellige Farvetoners Syn- 

 lighed som ogsaa hvad Farvetonernes Forandringer angaa, lide naturligvis, som Aubert 

 selv indrømmer, af den .Mangel, at vi ikke ere i Stand til at afgjøre, hvilken Indflydelse 

 der maa tilskrives den formindskede Synsvinkel, og hvad der hidrører fra Kontrasten mod 

 Grunden. For fuldstændig at kunne eliminere denne sidste, har Ole Bull i den seneste 

 Tid optage! Auberts Tanke og forsøgl al fremstille Pigmenter af forskjellig Farvetone 



