540 



men med samme Lysning og Farvefylde. I og for sig synes dette ikke al kunne være 

 forbundet med nogen særlig Vanskeligbed. Ni kunne, for at holde os til vort tidligere 

 Exempel, sætte saa meget af et sort Pigment til et gult, at Blandingen viser sig lige saa 

 mørk som et forelagt rødt Farvestof. Af hvidt og sort kunne vi derefter fremstille et graat, 

 der har samme Lysning som det røde og det blandede gule. Føje vi nu noget af dette 

 graa til det røde, saa vil Lysningen ikke kunne forandres, fordi de to i Forvejen ere lige, 

 lyse, men derimod formindskes Farvefylden, og del synes altsaa, at man maa kunne afpasse 

 Blandingsforholdene saaledes, at rødt 4- graat faar samme Farvefylde som gult -f- sort. Naar 

 dette er opnaaet, saa har man jo virkelig et gult og et rodt Pigment, der baade have 

 samme Farvefylde og samme Lysning. Spørgsmaalet bliver nu blot, hvorledes man skal 

 overbevise sig om at have naaet samme Farvefylde. heri ligger egenlig den største Van- 

 skelighed, thi da man ikke har nogen objektiv Maalestok for Farvefylden, bliver Bestemmelsen 

 en ren Skjønssag. Det gaar hermed ligesom med Afgjørelsen af, om to Farver ere lige 

 lyse. Saalænge de have samme Farvetone, er det overmaade let, men ere Farvetonerne 

 forskjellige, saa kan man variere deres Lysninger endog indenfor temmelig vide Grænser, 

 uden at del er muligt at fælde en bestemt Dom om, hvilken af dem der er den lyseste. 

 Vi skulle senere se meget tydelige Beviser herpaa. Men en Vurdering er dog altid mulig, 

 og selv mellem forskjellige Individers Bestemmelser vil der kun undtagelsesvis vise sig store 

 Afvigelser. For Farvefyldernes Vedkommende stiller Forholdet sig imidlertid endnu ugun- 

 stigere, saasnart man har med forskjellige Farvetoner at gjøre. Men da vi nu engang ikke 

 have nogen anden Maalestok for Farvefylden end selve Fornemmelsen, saa maa man altsaa 

 sige, at to Farvetoner have samme Farvefylde, saasnarl et øvet Øje ikke er i Stand til at 

 opdage nogen væsenlig Afvigelse. Theoretisk set er Sagen altsaa temmelig simpel; at den 

 praktiske Fremstilling af Pigmentér med samme Farvefylde og Lysning er forbunden med 

 store Vanskeligheder, ligger nærmest i Farvestoffernes ejendommelige Natur. Bulls Bede- 

 gjørelse 1 ) for det omhyggelige Arbejde, hvis Resultat er forelagt i hans chromatoptometriske 

 Tavle 2 ), viser dog tydelig, at der ikke er spant nogen Anstrængelse for at overvinde de 

 Hindringer, der overalt taarnede sig op um ham. Tavlen indeholder paa sort Grund 8 

 parvis komplementære Farvetoner af samme Lysning og Farvefylde, og hver af disse er 

 varieret gjennem 9 Grader af Farvefylde, og den frembyder saaledes utvivlsomt et fortrinligt 

 Materiale til Undersøgelser over Farvernes fysiologiske Forhold. 



Med denne Tavle har Bull taget fat der, hvor Aubert maatte standse, fordi han 

 ikke indsaa Muligheden af praktisk al komme videre. I en af sine Forsøgsrækker betragtede 

 Bull 1 G' m af de omtalte Pigmenter paa sort Grund dels alene, dels sammenstillet med el 



') Studien über Licht u. Farbensinne Graefes Archiv Bd. 27. I 1881, pag. 54 — lô'i 

 J ) Christiania lss.'. 



