556 24 



Afstand lod Irradiationens Vinkelværdi sig beregne. For en enkelt Iagttager fandt Plateau 

 følgende Middelværdier: 



Lysstyrke 1 2 4 8 16 



[rrad.vinkel. 40",9 47",6 55",7 56",o 56",o 

 Føjes hertil, at Irradiationens Vinkelværdi maa være for Objektets Lysstyrke = 0, saa 

 kan man danne sig et fuldstændigt Billede af Irradiationens Forandringer ved voxende Lys- 

 styrke, naar man afsætter Lysintensiteten som Abscisser og Vinkelværdierne som Ordinater. 

 Man faar derved den i Fig 7 (se vedføjede Tavle) fremstillede Kurve, hvis Gren maa have 

 Abscisseaxen til Asymptote, idet de fundne Vinkelværdier først voxe meget stærkt men 

 senere langsomt. 



Det var væsentlig dette Resultat, der lorte Plateau bort fra den ældre Kepp- 

 lerske Opfattelse af Irradiationens Natur, og bragte ham til at opstille sin egen, bekjendte 

 Theori. Thi at Spredningen i Ojet skulde kunne forandres med Intensiteten af det ind- 

 faldende Lys, synes at stride mod alle Optikens Love, og da Plateau ikke kunde finde 

 noget andet Moment i Keppl ers Theori, der kunde forklare de voxende Irradiations- 

 værdier, saa han sig nødsaget til at lade Theorien falde. For os, som uden Forbehold 

 have antaget Spredningsteorien, bliver det altsaa nødvendigt at vise, at den experimentalt 

 godtgjorte Sætning om Irradiationsværdiernes Tiltagen med voxende Lysstyrke er en Konse- 

 kvens af Theorien. Dette lader sig da ogsaa meget let gjøre. I Lig. 10, som giver et 

 Udtryk for Nethindebilledets Irradiationstilvæxt , indgaar foruden den konstante Størrelse z 

 tillige de variable a og i. Vi ere altsaa i Stand til at skaffe os et Billede af I s Variationer, 

 idet i varierer, medens a er konstant, naar vi beregne t for i = a, 2«, 3« o. s. Ir. Udføres 

 dette, finder man: 



i = a 2« 3« 4« 9« 16« 25« 51« 100« »« 



t = 0,09z 0,14z 0,19a 0,29z 0,37z 0,43z 0,502 0573 z 



Optegnes disse Resultater grafisk med i' Værdier som Abscisser, f som Ordinater, faar 

 man den i Fig. 8 (se vedføjede Tavle) fremstillede Kurve, der netop, som Plateau for- 

 modede, har Abscisseaxen til Asymptote, idet t = z for i = co. At den har t = for 

 t = a og ikke som Plateaus Kurve for i = 0, beror naturligvis kun paa, at han har 

 sat Grundens Intensitet « = 0, hvilket praktisk aldrig kan finde Sted. Ogsaa her tør der 

 vel siges at være al ønskelig Overensstemmelse mellem Theori og Erfaring. 



Det er indlysende, at naar Irradiationstilvæxterne voxe med voxende i, medens « 

 er konstant, saa maa de ogsaa voxe med aftagende «, medens i er konstant. Denne Følge 

 af Theorien lader sig experimentalt godtgjøre. Klæber man en overalt lige bred Stribe 

 hvidt Papir paa en Grund, der i Bælter gaa fra sort til lyst graat, saa vil Striben synes 

 bredest, hvor den ses paa sort, og smallest, hvor den ses paa graat, hvilket netop er at 

 vente, da Grundens Intensitet « er mindre for sort end for graat. Videre ville vi ikke gaa 



