560 28 



Naar man nu vil benytte disse Formler til at bestemme / tor forskjelligE Værdier 

 af 6, saa bliver der Spørgsmaal om, naar man skal anvende den ene og naar den anden. 

 — ■ Lig. 14 gjælder i det Tilfælde, at Grænsen falder mellem O og F, altsaa t > FA = 3 — 6; 

 Lig. 15 derimod, naar Grænsen falder mellem A og F, altsaa for t < FA = 3— 6. Da 

 man nu for store Værdier af b maa have t~>z, — b, maa man altsaa anvende Lig. 14, saa- 

 længe man har med forholdsvis store Værdier af b at gjøre, og saasnart man ved aftagende 

 b kommer til en Værdi af £ < ; — 6, maa man for denne og alle mindre Værdier af b 

 anvende Lig. 15. 



Vi benytte nu Formlerne til at bestemme I s Værdier, idet vi antage Forholdet— = tt. 



1 ol 



Indsættes i Lig. 14 successivt 6 = 2;, 6=1,8:5 o. s. fr., faar man: 



6 = 2* 1,8; 1,6 1,0 0,8 0,4 0,3 0,2 ii,i 0,01 



t = 0,504; 0,506 0,510 0,545 0,565 0,637 0,654 0,676 0,666 0,555 

 d = 3,01; 2,81 2,62 2,09 1,93 1,67 1,61 1,55 1,43 1,12 



Herved er kun at bemærke, at da 0,654 < I — 0,3, er der for denne og de lavere 

 Værdier af 6 anvendt Lig. 15 til Beregning af t. Tabellen viser, at Tilvæxten t indtil en 

 vis Grænse voxer med aftagende. Værdier af 6. Heraf følger tildels et andet ret interessant 

 Forhold. Objektets tilsyneladende lirede, d, maa være Summen af det ideale Nethinde- 

 billede og Irradiationstilvæxten til begge Sider; man har altsaa d = 6 + 2«. Nu viser 

 Tabellen , at d aftager meget langsommere end 6. Medens nemlig 6 formindskes fra 2* 

 til 0,013, altsaa til V200 af sin oprindelige Størrelse, synker d knapt til Vs. Indenfor ikke 

 altfor vide Grænser kan d altsaa betragtes som konstant, uafhængig af 6, eller med andre 

 Ord: et Objekts tilsyneladende Størrelse er konstant, uafhængig af dets Synsvinkel, naar 

 denne kun er lille. Disse to Resultater af de theoretiske Betragtninger, t" Voxen og d s 

 Konstans, ere for saa vidt interessante, som de bevise Theoriens fuldstændige Gyldighed; 

 selve Sætningerne ere nemlig forlængst experimentalt fastslaaede, den første af Volkmann, 

 den sidste af Aubert. Da de af disse Forskere brugte Forsøgsinelhoder i alt væsenligt 

 stemme overens, men Aubert s Forsøg ere de fuldstændigste, holde vi os ved den nærmere 

 Omtale af Methoder og Resultater udelukkende til hans Fremstilling. 



Som Objekt benyttede Aubert to paa sort Grund anbragte 2 n " n brede hvide Papir- 

 strimler, hvis indbyrdes Afstand lod sig forandre. Om Forholdet mellem Lysningen af det 

 hvide og det sorte siger Aubert ved Omtalen af disse Forsøg intet, men da det af ham 

 benyttede sort ellers altid angives til V57 af det hvide , kan man vel antage, at dette ogsaa 

 har været Tilfældet her 1 ). Synsvinklens Størrelse varieredes paa en ejendommelig Maade, 



') Det er af denne Grund, al der ved Beregningerne ovenfor^er sat </ , i=', S i, fur at Forholdene skulde 

 Idive saa vidt mulig ens. 



