29 561 



nemlig ved Hjælp af det af Volkmann konstruerede Makroskop 1 ). Det bestaar af en 



Samlelinse med ganske kort Brændvidde (I5 mm til 60 mm ), der er indsat i et indvendig sværtet 



Kor, som kan forlænges og forkortes. Af Objektet frembringer Linsen et virkeligt Hillede, 



der betragtes i forskjellig Afstand og saaledes egenlig bliver det Objekt, hvis Synsvinkel 



varieres. Ved selve Apparatets Indretning er det imidlertid givet, at Ojels Afstand fra 



Linsebilledet ikke lader sig forøge udover visse temmelig snævre Grænser; for at faa en 



stor Variation i Synsvinklen maa man derfor benytte. Linser af forskjellig Brændvidde. Denne 



Omstændighed fortjener Opmærksomhed, fordi Spredningen i Øjet paa Grund af ufuldkommen 



Akkommodation derved er reduceret til et Minimum, idet Objektet, det af Linsen dannede 



virkelige Billede, altid betragtes paa temmelig kort Afstand. Og da den ovenfor givne 



mathematiske Udvikling netop forudsætter den ufuldkomne Akkommodation som medvirkende 



Faktor, kan man ikke vente at finde fuld Overensstemmelse mellem Beregning og Forsøg. 



For at bestemme Irraditionens Størrelse gik Aubert saaledes til Værks. De to 



hvide Papirstrimler, der hver for sig saas under Synsvinklen b, bleve nærmede mod hinanden, 



indtil deres indbyrdes Afstand forekom Iagttageren ligestor med selve de hvide Objekters 



Brede. Afstandens lineære Størrelse blev saa maalt, og deraf kunde dens Synsvinkel d 



beregnes. Da d viste sig at være større end b, var det indlysende, at de hvide Objekters 



Brede ved Irradiationen var forstørret. Altsaa var Tilvæxten i Synsvinkel, t, givet ved Formlen: 



. , d — b 



b = d — 2t; t = —s—. 



Vi ville nu betragte en enkelt af Auberts paa denne Maade beregnede Forsøgs- 

 rækker.' 2 ) Tallene angive Synsvinklerne i Sekunder. 



b = 45" 36 3Ü 26 22,5 20 

 d = 146 153 150 143 140 140 

 t = 50 58 60 59 59 60 



Tager man nu Hensyn til, at den saa usikre Bedømmelse al parallelle Stribers Brede 

 nødvendigvis maa medføre ikke ringe Observationsfejl, saa viser denne Forsøgsrække tydeligt 

 Rigtigheden af de to ovenfor udviklede Love: 1°, at / voxer med aftagende b, og 2°, at 

 Objektets tilsyneladende Brede d er konstant for meget smaa b. At Forsøgene ikke vise 

 en ringe Aftagen af d s Værdier, saaledes som Theorien fordrer, tør vel skrives paa Obser- 

 vationsfejlenes Regning i Forbindelse med den tidligere paaviste Inkongruens mellem For- 

 søgsomstændighederne og de theoretiske Forudsætninger. 



Til yderligere Støtte for det interessante Resultal, at d er konstant, anfører A ubert 



1 Aubeit: Phys. der Netzhaut, pag. 199. 

 ') Phys. Optik, pii«. 582. 



