562 



30 



et andet Forsøg. Han betragtede Linjer af 1,5""", 1 umi , 0,5 mm og 0,25 mm Brede og omtrent 

 30""" Længde i en Afstand af 3— 4 m og de syntes da alle lige brede men af højst forskjellig 

 Lysning. Dette Forsøg er dog næppe beviskraftigt. Lægger man nemlig de irradierende 

 Linjer i Forlængelsen af hinanden, saa hører der «en god Vilje» til at se dem lige brede; 

 de fleste af de Personer, som jeg lod gjentage Forsøget, erklærede, at de ikke kunde 

 opfatte dem som lige brede. Lægges de derimod parallelt ved Siden af hinanden med saa 

 stor indbyrdes Afstand, at de ikke ved Irradiationen løbe sammen, saa har man meget 



ondt ved at afgjøre, om 

 man ser dem lige brede 

 eller ej. Ved en Æn- 

 dring af Forsøget lader 

 det sig imidlertid op- 

 naa. Paa sort Grund 

 trækkes flere Grupper 

 af parallelle hvide Stri- 

 ber, f. Ex. 10 Striber 

 i hver Gruppe. Stri- 

 bernes Brede er for- 

 skjellig. I en Gruppe 

 ere de alle ifi™* brede, 

 i en anden l,2 mm osfr. 

 Deres indbyrdes Af- 

 stand er overalt saa 

 stor, at Summen af en 

 Stribes Brede og dens 

 Afstand fra den næste 

 Stribe er konstant, f.Ex* 

 2 mm . Er Stribernes 

 Brede l,6 mm , bliver 



deres indbyrdes Afstand altsaa 0,4 mm osv. Paa denne Maade er Fig. 10 konstrueret. Nu 

 er det indlysende, at saafremt de hvide Linjer alle irradiere til samme Brede, saa maa de 

 fire skraverede Kvadrater i Fig. 10 alle samtidig vise sig som skraverede, naar man fra et 

 fjærnt Punkt, hvor de enkelte Striber ikke kunne skjelnes, nærmer sig til Tavlen. Og hvis 

 de ikke irradiere til samme Brede, saa maa det Kvadrat først opfattes som skraveret, hvis 

 Striber faa den mindste Tilvæxt ved Irradiationen. — Ved de Forsøg, som jeg har anstillet 

 med denne Figur, er det kun i et eneste Tilfælde lykkedes for en Iagttager med overordenlig 

 skarpe emmetropiske Øjne at opløse et af Kvadraterne før de andre. Det maa derfor anses 



Fie. 8. 



