33 565 



synker under en bestemt Størrelse, og vi have derfor kun den Antagelse al holde os til, 

 at der ved Irradiationen kan spredes saa meget Lys ud over Objektets tilsyneladende Grænser, 

 al den resterende samlede Lysmængde ikke kan fremkalde nogen Fornemmelse. Men ere 

 vi saaledes i det Tilfælde, hvor 6>2z-, bestemt henviste til at antage en vis konstant 

 Lysmængde som Grænsen for Objektets Synlighed , saa vil det i al Fald være det natur- 

 ligste at prøve, om denne Antagelse ikke ogsaa skulde passe for det Tilfælde, at b < 2z, 

 skjøndt Intensiteten her ved aftagende Synsvinkel synker i ethvert af Nethindebilledets 

 Punkter (jvfr. Lig. 13). -- Vi gaa nu over til at prøve Hypothesen paa den ovenfor om- 

 talte Maade. 



Som Objekt ville vi antage el paa sort Grund anbragt hvidt Kvadrat, der belyses 

 af en enkelt Lysgiver opstillet i bestemt Afstand fra Kvadratet. Saalænge vi nu ikke lige- 

 frem forandre enten Grund eller Objekt, vil Forholdet mellem de fra hver Arealenhed af 

 disse reflekterede Lysmængder, ali, være konstant. Betragte vi altsaa Kvadratet i en vis 

 uforanderlig Afstand, vil Forholdet ali mellem Nethindebilledets og Øjegrundens Belysning 

 være konstant , hvilken end Lysgiverens Afstand fra Objektet er. Følgelig kan man variere 

 den absolute Belysning efter Forgodtbefindende, uden at Irradiationstilvæxten forandres (jvfr. 

 den anden Irradiationslov). Betragte vi nu til en Begyndelse Objektet i saa stor en Afstand, 

 at dets tilsyneladende Størrelse ifølge den tredje Irradiationslov er uforandret, selv om Øjets 

 Afstand forøges, saa vil altsaa det irradierede Nethindebillede have en konstant Udstrækning 

 d. Er det ideale Nethindebilledes liniære Udstrækning som tidligere 6, og er dets Belysning, 

 Lysstyrken paa hvert Fladeelemenl i, saa vil den hele Øjet træffende Lysmængde være b 2 i. 

 Af denne maa nu en Del gaa tabt for vor Opfattelse, nemlig den Del, der spredes ud over 

 de tilsyneladende Grænser for Objektet. Til at beregne Størrelsen af denne Lysmængde 

 giver Lig. 14 og 15 de fornødne Midler, men man kommer ved en saadan Beregning til 

 meget komplicerede Udtryk. Og da tilmed den tabte Lysmængde er overmaade ringe, dels 

 fordi største Delen af det Areal, over hvilket Lyset spredes, opfattes som hørende til 

 Objektet (jvfr. Tab. S. 24), og dels fordi en Del Lys fra Grunden irradierer ind over 

 Objektet og erstatter Tabet, saa bliver det at foretrække, fremfor at udlede de komplicerede 

 Formler, ganske at se bort fra Lystabet og betragte hele Lysmængden b 2 i som virkende 

 jtidenfor Objektets tilsyneladende Grænser. At Lyset her nu ingenlunde er jævnt fordelt 

 men derimod nærmest som Kurven SRI' (Fig. 9) viser, er ifølge vor Forudsætning aldeles 

 ligegyldigt. Objektet vil altsaa blive usynligt, naar b 2 i derved, at enten b eller i formindskes, 

 synker ned under det Minimum af Lys, som under de givne Forhold kræves til at udløse 

 en Fornemmelse. Dette Minimum vil naturligvis være forskjelligt for forskjellige Øjne, del 

 vil tillige variere med Nethindens Adaptionstilstand i et givet Øje og endelig med den 

 Kontrast, som Objektet danner mod Grunden. Disse Momenter forudsat konstante, vil 

 Objektet ophøre at være synligt, naar: 



Vidensk. Selsk. ^kr. i; Række, miturvidensk. og mathem. Aid. I. II. 73 



