572 4(1 



= U 



b-i— ïbi (k — k^ ; \ — U og bfi l — ib 1 i l (k — k^ 



og derigjennem ere komne til Lig. 17, maatte man kunne sætte: 



bH— Abi(k-k^) = F og b 1 H 1 —ib 1 i 1 (k— k t ?A = F, 



livor F betyder den største Sum af Farvestraaler, der kan trælle en begrænset Del af Net- 

 binden uden at fremkalde nogen Farvefornemmelse, og ved at sætte de to Udtryk for F 

 lige store vilde man da atter komme til Lig. 17. Men nu er det temmelig sikkert, at F 

 ikke er uafhængig af Belysningerne, i og i 1 , og altsaa ikke bar samme Værdi i alle Tilfælde. 

 Thi at Gjenstandens Kontrast mod Grunden bar Indflydelse paa Størrelsen af U og F staar 

 fast: lyse Objekter kunne skjelnes i længere Afstand paa sort end paa graa Grund; Auberts 

 tidligere omtalte Bestemmelser af de Synsvinkler, ved hvilke Farveopfattelsen netop ophører, 

 vise tydeligt, at Synsvinklens absolute Størrelse for samme Farve ved konstant Belysning 

 er afhængig af Kontrasten mod Grunden. Saalænge derimod Kontrasten mod Grunden er 

 uforandret, maa man antage, al Størrelsen af U og F er uforandret for samme Øje. Derfor 

 regner man U konstant, uafhængig af Belysningen, for el givet Objekt paa bestemt Grund, 

 og netop derfor 1er man ikke antage F konstant for en given Farve paa en bestemt Grund, 

 fordi Farvens Kontrast mod Grunden viser sig at være afhængig af Belysningen. Vi berørte 

 ovenfor dette Fænomen, som Aube ri støltede sig til for al forklare de experimentalt paa- 

 viste Afvigelser fra den af barn antagne Lov. Selve denne Lov have vore Undersøgelser 

 vel ikke bekræftet, men derfor mister det omtalte Fænomen naturligvis ikke sin Betydning 

 som en Faktor, der maa tages med i Beregningen, naar den sande Lov for Farveopfattelsen 

 skal opstilles. At finde en saadan synes der dog for Tiden ikke at være stor Udsigt til, 

 da dertil udfordres, at vi kvantitativt kunne udtrykke Kontrastens Indflydelse paa Værdien 

 af F. Alt hvad vi vide herom, er den tidligere nævnte Iagttagelse, at Farven lettest opfattes, 

 naar den hverken danner for stor eller for lille Kontrast mod Grunden. Men kjendte man 

 nu blot Farvernes Lysninger ved forskjellige objektive Belysninger, saa vilde man være i 

 Stand lil at angive, om Kontrasten ved en vis given Belysning var stor eller lille, og man 

 kunde saaledes , om end ufuldkomment, værdsætte dens Indflydelse. Og endnu ét vilde 

 man opnaa ved en nøjagtig expérimental Bestemmelse af Farvernes Lysninger. Hvis det 

 nemlig derved viste sig, at der for en eller flere Farver fandtes visse Grændser, indenfor 

 hvilke man kunde variere Belysningen, uden at Farvernes Lysninger ændredes i nogen 

 væsenlig Grad, saa vilde Farvernes Kontrast altsaa heller ikke ændre sig, og man kunde da 

 regne F for konstant indenfor disse Grændser. Deraf vilde da atter følge, at de for Objekters 

 Synlighed gjældeude Love ogsaa vilde have Gyldigbed for Opfattelsen af Farve mellem de 

 bestemte Grændser for Belysningen. 



