19 37 
Gange saa lange som Skivens Tvermaal, og som flade og mere brede end høie (jeg opfatter 
dem som næsten cylindriske), Mundskjoldene som mere brede end lange, hvad kun undtagelsesvis 
er Tilfældet; een Fodpapil finder jeg kun i selve Armspidsen o. s. v. Mere Vægt lægger 
jeg paa, at Peters ikke omtaler det ydre Bi-Mundskjold, men jeg finder det dog overmaade 
rimeligt, at det enten kunde have manglet eller været heelt usynligt hos Berliner-Museets 
Exemplar(er), eller at, om der ogsaa har været Spor dertil et eller andet Sted, denne meget 
lille og aabenbart ikke constante Deel var bleven betragtet som uvæsentlig, hvortil der ogsaa 
kan være meget god Grund. Hos vort større Exemplar findes den tre Gange og mangler 
to, hos et andet er den tydelig overalt, hos et tredie udviklet nogle Steder, utydelig paa 
andre. Men selv om man vilde ansee dette Rudiment for eensbetydende med den skarpt 
udprægede ydre Mundskjoldshælvte "hos Pectinura (gorgonia, stellata), vilde man dog ikke 
kunne stille Arten sammen med disse; den har ikke disses massive Skiveskæl, store nøgne 
Radialskjolde eller skarpt udprægede Indsnit i Skiven, og Slægten Ophiopeza bliver 
derfor fremdeles at beholde. — Derimod viser det sig nu, at den af mig tidligere beskrevne 
Ophiopeza Yoldii ikke kan blive staaende i Slægten; jeg kunde dengang ikke hen- 
føre den til nogen anden Slægt end Ophiopeza og kunde ikke forudsee, at der ved 
umiddelbar Sammenligning vilde vise sig Forskjelligheder, som kunde gjøre deres 
Henførelse til samme Slægt temmelig mislig. Imidlertid var jeg ikke blind for, at 
der allerede efter Beskrivelsen af Ophiopeza fallax maatte være temmelig stor Forskjel 
mellem den og Ophiopeza Yoldii, og man vil finde dette tilborligt fremhævet i min 
Beskrivelse af denne Art. For saa vidt man nu skulde mene, at da det har vist sig, 
at Mundskjoldenes Tvedeling dog er et mindre paalideligt Slægismærke, gjorde man 
maaskee bedst i at ‚stryge den af Charakteristiken af Pectinura og henfore Ophiopeza 
Yoldii til denne Slægt, med hvilken den f. Ex. stemmer i Henseende til Skiveind- 
snittenes Tydelighed og Skarphed, saa maa jeg bemærke, at jeg ikke kan finde dette 
tilraadeligt. Hos de mig bekjendte Arter af Pectinura (gorgonia, stellata) ere Skiveskellene 
massive, Radialskjoldene synlige og Bi-Mundskjoldet stort og vel udpræget; hos Ophiopeza 
Yoldi ere Skiveskællene fine, Radialskjoldene usynlige, og til Bi-Mundskjoldet sees der intet 
Spor. Jeg foreslaaer derfor at oprette en ny Slægt for den sidstnævnte Art og at benævne 
den Ophiopsammus paa Grund af Skivens ligesom «sandede» Overflade. 
I en mig for ikke længe siden til Undersøgelse meddelt Række af Ophiurider fra 
den samme Samling var der endnu en lille Ophiodermatide, som i saa høi Grad ligner en 
ung Ophiopeza fallax, at jeg et Øieblik troede, at den hørle derhen, men som aabenbart 
repræsenterer en heel ny Combination af Charakterer, som man ikke tidligere har kjendt. 
Dens Skive er nemlig ikke beklædt med egentlige Korn, men paa begge Sider tæt beklædt 
med korte og fine Børster. Skjøndt Materialet kun er ringe, og skjøndt jeg ellers nødig 
