81 49 
besynderligt — skjondt ganske vist ikke umuligt — at O. F. Müller skulde ved Norges 
Kyster have opdaget og ladet aftegne en Art af Slangestjerner, som, uagtet de senere 
Tiders ivrige Søgen efter slige Dyr, Ingen senere skulde have gjenfundet enten der eller 
andetsteds. Vilde man da søge den blandt de (indtil 1863) bekjendte Arter, var der kun 
een, hvorom Talen kunde være, nemlig Ophiacantha spinulosa M. Tr. Sammenligner man 
altsaa denne Art med en, helst ukoloreret, Afbildning af Asterias trieolor, vil man virkelig 
ogsaa finde en Deel Overeensstemmelser, om end maaskee ikke tilstrækkelige til at begrunde 
deres Henførelse til den samme Art. Man maatte da antage, at det var et yngre Exemplar, 
som var bleven afbildet i forstørret Maalestok, at Tegningen ikke var falden ganske heldig 
ud, 0.s.v. Større Vanskeligheder volde to andre Omstændigheder; den ene er den livlige 
Farvetegning, som tillægges O. tricolor, og som ikke er iagttaget hos O. spinulosa, hvor 
Sars beskriver den?!) «som temmelig variabel og broget, i Almindelighed mørkebrun eller 
lysebrun, eensfarvet eller plettet paa Skiven og med lyse- og mørkebrune Farvebælter paa 
Armene»; dog over denne Vanskelighed kunde man maaskee komme ud ad Analogiens Vei: 
Ophiocoma nigra er ifølge Sars altid «eensfarvet sort eller meget sjeldent mørkebrun», 
men de Exemplarer, som Prof. Rasch tog paa «Havbroen» og som opbevares i Museet i 
Christiania, havde en meget livligere, som levende vistnok ligefrem «brillant» Farvetegning ; 
ogsaa var det jo tænkeligt, at de livlige Farver hos O. tricolor vare faldne noget stærkere 
ud end det strengt taget stemte med Naturen; Abildgaards Ord yde os jo ingen Sikkerhed 
for Afbildningens Rigtighed, thi de ere rimeligvis kun affattede efter denne. Den anden 
Vanskelighed er værre at komme ud over; O. Fr. Müller har — saavidt vides — ikke 
undersøgt andre Egne af den norske Kyst end «Christianiafjorden og enkelte Dele af Kysten 
ned mod Christianssand»; og fra disse Dele af den norske Kyst er Ophiacantha spinulosa 
endnu ikke bekjendt. Rigtignok er den efterhaanden rykket stærkt mod Syd; først kjendtes 
den kun fra Spitsbergen og Grønland; saa var Lofoten dens sydligste Punkt paa denne 
Side af Atlanterhavet, senere fandt man den ved Christianssund, og tilsidst ikke langt fra 
Bergen (Herløvær), om end kun paa dybt Vand og i et enkeit meget lille Exemplar. Efter 
at man har lært saa mange andre arktiske Dyreformer at kjende der®), vilde det ikke 
undre mig at treffe ogsaa den arktiske Ophiacantha i Christianiafjorden. — Efter alt 
hvad her er udviklet syntes der altsaa ikke at være uoverstigelige Vanskeligheder iveien for 
at identificere Asterias tricolor med Ophiacantha spinulosa, ja dette var endog det ene 
mulige, saalenge man gik ud fra, at Asterias trieolor var at soge mellem de hidtil 
kjendte skandinaviske Slangestjerner. 
1) Sml. Sars Beretning om en zoologisk Reise i Lofoten og Finmarken S. 40 (Nyt Magasin for 
Naturvidenskab 6te Bd. S. 160). 
2) F. Ex. Ophiura Sarsü, Ophioscolex glacialis. Sml. Sars «Om arktiske Dyreformer i Christiania- 
fjorden» (Christiania Videnskab. Selsk. Forhandl. 1865, S. 200). 
