50 32 
Saa vidt var jeg kommet i Bestemmelsen af «Asterias tricolor», da der fra en 
anden Side kom et uventet Lys i Sagen. I «Tilläg till kännedomen af Skandinaviens Ophi- 
urider» (Ofvers. Vetensk. Akad. Forhandl. 1863) meddeler Hr. Axel Ljungman foruden 
mange andre vigtige Bidrag til Kundskab -om nordiske Slangestjerner og deres Udbredning, 
Beskrivelse og Afbildning af en ny Art, som er tagen paa Gorgonier ved Norges syd- 
vestlige Kyst paa en Dybde af 2--300 Favne, og som han benævner Ophiactis clavigera. 
I hans senere mere omfattende Arbeide, «Ophiuroidea viventia hucusque cognita» (ssteds. 1866), 
er Arten opført under det samme Navn, men danner dog nu en egen Sektion af Slægten 
Ophiactis, som især udmærker sig ved at have 3 Mundpapiller, ved at Armsidepladerne 
berøre hinanden baade foroven og forneden, ved at Armene ere trinde (ikke flade) og vise 
Tilbeielighed til at rulle sig op mod Munden. Heldigvis har Prof. S. Lovén havt den Godhed 
at overlade Museet nogle Exemplarer af denne Slangestjerne, hvorved jeg er kommet til 
den Erkjendelse, at det ingenlunde er en Ophiactis — det fremgik allerede af Beskrivelsen 
— men en Ophiacantha. Her have vi altsaa en hidtil overseet Dybvands Ophiacantha fra 
Egne af den norske Kyst, der ligge meget nær ved dem, hvor O. Fr. Miller anstillede 
sine Undersøgelser, og hvad er da rimeligere, end at vi her have den rette Ophiacantha 
tricolor for os? Vel er der endnu intet oplyst om Farvetegningen hos «Ophiactis clavigera», 
men i alle andre Henseender vil der være færre Vanskeligheder ved at identificere denne 
Art med Asterzas tricolor. Forudsat at denne er opstillet paa et voxent og derfor mere 
langarmet Exemplar, at derimod de Ljungman og mig foreliggende Exemplarer ere Unger, 
forekommer det mig, at Müllers Tegning gjengiver os Ophiactis clavigera (Lgm.) med al 
den Troskab og Nøiagtighed, som var at vente; i al Fald gjengiver den langt bedre den 
udvoxne Form af O. clavigera, saaledes som denne maa antages at see ud, end den vilde 
gjengive O. spinulosa, vere sig nu som yngre eller ældre, og gjør i det hele sin Ophavsmand 
langt større Ære under den første Forudsætning end under den sidste. Jeg troer derfor 
ikke, at der kan være megen Tvivl om, at den af Ljungman gjenfundne Form jo er den 
saa længe savnede, men nu til O.Fr. Müllers Ære gjenopstandne « Asterias tricolor» Abyd., 
og benævner derfor Arten Ophiacantha tricolor (Abgd.). Det vil neppe vare længe inden det 
lykkes de norske Naturforskere at finde Arten levende i større Mængde og i udvoxne Exem- 
plarer og derved forhaabentlig fjerne den sidste Tvivl, som der maaskee endnu kunde være 
tilbage om Rigtigheden af denne min Formodning. Jeg skal endnu kun tilfoie, at O. fricolor, 
(O. clavigera Lym.) forekommer mig at være en paalidelig Art, forskjellig baade fra den 
middelhavske O. scabra (jfr. Sars’s Afbildning af denne Art!)) og fra den nordiske O. spinu- 
losa. Lige store Exemplarer af denne have længere Armpigge, flere og mindre Skivekorn, 
1) Bidrag til Middelhavets Littoralfauna (Nyt Magasin for Naturvidenskaberne 10de Bd. t. I. fig. 1). 
