70 52 
10. Om Slægten Ophiurella Ag. og dens Identitet med Ophiocoma M. Tr. 
tilligemed kritiske Bemærkninger om de andre for fossile 
Slangestjerner opstillede Slægter. 
Goldfuss afbilder i sit noksom bekjendte store Værk om Tydsklands Forsteninger 
(Petrefacta Germaniæ I. t. 62) tilligemed flere andre lærerige Vidnesbyrd om Slange- 
stjernernes Optræden i Fortiden en særdeles smuk og velbevaret Ophiuride fra den. litho- 
graphiske Kalksteen ved Solenhofen under Navnet Ophiura speciosa Münst. Det meest paa- 
faldende ved denne Form er — i det mindste ved forste Betragtning — dens, i Sammen- 
ligning med de kraftige Arme, saa hoist ubetydelige Skive, der kun synes at bestaae af de 
fastere Stykker, som hos alle Ophiurider umiddelbart omgive Munden. Da Agassiz («pro- 
drome d’une monographie des Radiaires», 1834) tog sig paa at sammenstille alle den- 
gang kjendte, levende og uddøde Echinodermer i eet System, fik Ophiura speciosa derfor 
sin Plads i Slægten Øphiurella"), der netop charakteriseres ved «disque à peine distinct»; 
rigtignok henførtes til den samme Slægt, uden at man ret begriber hvorfor, tre andre Arter, 
paa hvilke denne Charakteer aldeles ikke passer, nemlig O. carinata Minst., O. Millert 
Phillips og O. Egertoni Brod. (om hvilke mere siden). Da disse imidlertid senere af Andre 
ere blevne fjernede af Slægten Ophiurella og tildeels gjorte til Typer for egne Slægter, 
staaer O. speciosa ene tilbage i Slægten Ophiurella; kan man vise, at O. speciosa tilhører 
en anden endnu levende, velbekjendt Slægt, bortfalder selvfølgeligt selve Slægten Ophiurella 
af Systemet, i det mindste saa længe man slet ikke veed noget nærmere om den af 
d’Orbigny senere opførte Ophiurella bispinosa. Rigtignok har Wright?) til samme nomi- 
nelle Slægt henført en tredie Art, som han kalder Ophiurella Griesbachii, men det vilde ogsaa 
falde vanskeligt at forklare, hvorfor den er bleven henført til Slægten Ophiurella; med O. speciosa 
1) Slægten Ophiurella charakteriseres paa følgende Maade af d'Orbigny (Cours élémentaire de paléon- 
tologie et de géologie stratigraphiques, 1852, t. 2, p. 133—34): «Disque å peine distinct. Aux 
bras 4 rangées de grosses plaques (deux externes plus grosses), à la jonction des 
quelles sont de petites pièces ovales, par lignes (a: Fodpapillerne), et de longues 
épines». O. bispinosa d’Orb. (prodrome) (14de Etage, Corallien, Frankrig) «grande espèce remar- 
quable par les pièces laterales des bras larges et chargées alternativement d'une ou deux longues 
epines». Forresten er aldeles intet bekjendt om den, og der kan derfor for Tiden intet Hensyn 
tages til den. 
2) Annals and Magazine of natural history, 2d. series Vol. 13 (1854) t. 13 f. 3. — A Monograph of 
the british fossil Echinodermata from the oolitie formations, Vol.2, pt.2, on the Ophiuroidea, 1866, 
p. 154 t. 18 f. 3. Wright charakteriserer Slægten saaledes: «Disk small, membranous and often 
very indistinet; rays long and slender; lateral ray-plates provided with elongated filiform spines». 
Men i Artsbeskrivelsen kaldes disse med Foie «short stout». 
