72 54 
bestaae af de i Midten sammenstødende og med hinanden forbundne Arme; den vilde, med 
andre Ord, netop komme til at see ud som vi see den afbildet hos Goldfuss! Der 
mangler blot, at man skulde kunne paavise Ophiocomernes Mund- og Tandpapiller hos den 
fossile Art. Da de ikke antydes paa Afbildningen, have de formodentlig ogsaa manglet paa 
Originalstykket, men de kunne ogsaa godt være affaldne eller afslidte ved den Medfart, som 
Slangestjernen leed, førend den blev fuldstændigt begravet og forstenet i Solenhofer-Bækkenets 
fine Kalkdynd, hvis det ved nærmere Eftersyn skulde vise sig, at der ikke er Spor af dem 
at finde. Jeg kan derfor ikke skjønne, at der er tilstrækkelig Grund til længere at opret- 
holde Slægten Ophiurella, eller til at ansee Ophiura speciosa Minst. for at.være andet end 
en ægte Ophiocoma M. Tr. fra Juratiden. 
Ophiurella er imidlertid ikke den eneste af de for Slangestjerner fra Fortiden op- 
stillede Slægter, som maa betragtes med Mistillid. Det vil ikke kunne nægtes, at de For- 
fattere, hvem Opstillingen af de fleste af disse skyldes, have taget sig Tingen altfor let. 
Den eneste rigtige Fremgangsmaade vilde aabenbart været og maa fremdeles være, at hvad 
der ikke kan henføres med nogenlunde Sikkerhed til nogen af de Ophiur-Slægter, som 
endnu leve i Nutidens Have, og dog ikke frembyder saa eiendommelige Træk, at man med 
nogenlunde Bestemthed deri erkjender en egen, uddød Slægtstyp — lad saa være, at 
denne ikke kan charakteriseres saa fuldstændigt, som man fordrer det for de nulevende 
— maa henstaae indtil videre som Arter af Slægten Ophiura Lmk. (sensu latiore). Men 
istedenfor at gaae ud fra de levende Former og gjøre sig Rede for, ved Sammenligning med disse, 
hvorledes de foreliggende fossile Former vel have været byggede, og navnlig i hvilken Bevarel- 
sesgrad de forstenede Exemplarer virkeligt foreligge, har man uden Hensyn dertil sammenlignet 
de fossile Former indbyrdes og benyttet de tilfældige Forskjelligheder, som de frembøde, uden 
at tage Hensyn til, om de vare Følgen af en mere eller mindre velbevaret Tilstand, til at 
opstille Slægtscharakterer, som kum altfor ofte hvile paa en blot og bar Skuffelse. Det 
nedenfor meddelte kritiske Gjennemsyn af de af d'Orbigny opstillede Slægter af fossile 
Ophiurider, med de dertil knyttede Bemærkninger om andre til de samme «Slægter» 
af senere Forfattere henførte Arter, vil vise, at det ikke er for haard en Dom, naar jeg 
udtaler, at det meste af, hvad der hidtil er præsteret i denne Retning, maa kasseres som 
ubrugeligt. Denne Green af Palæontologien er maaskee en af dem, som hidtil har været 
allermeest forsømt. Desværre er det mere negative end positive Bidrag, jeg kan yde til 
dens Ophjælpning. Den mangelfulde Tilstand, hvori de faa fossile Ophiurider, som ere 
opbevarede til os fra Fortiden, foreligge, vil i de fleste Tilfælde gjøre det umuligt at 
bestemme dem, selv om man ikke vilde fordre den Skarphed i Bestemmelsen, hvormed 
man nutildags ved en næsten smaalig Analyse skjelner og maa skjelne mellem de talrige 
Slægter, f. Ex. af Amphiura-Gruppen. Selv den grundigste Kjender af de nulevende Ophiu- 
riders finere Architektonik vil her ofte komme tilkort; men saa meget mindre vil dette van- 
