74 56 
Slægten Acrura er senere endvidere bleven forøget med en sjette ligesaa proble- 
matisk Art, A. Brodiei Wright (Monograph S. 153, t. 17, f. 5), fra Juraformationen (Middle-Lias) ved 
Cheltenham. Diagnosen lyder saaledes: «Disc very small, indistinet; rays long, very deli- 
cate, slightly tapering, nearly uniform thickness throughout, six times the length of the 
diameter of the disc; lateral scutæ with scalelike appendages». Skivetvermaal 1/8”, Arm- 
længde “ho. Forfatteren er selv meget i Tvivl, om denne Art er henfort til den rette Slægt, 
og erklærer denne Henforelse for kun at være foreløbig; den støttes væsentligt paa Arm- 
leddenes langstrakte Form og paa Tilstedeværelsen af smaa skælagtige Vedhæng paa Side- 
pladerne. Den Afbildning (f. 5 c.), som skulde godtgjore det sidstnævnte Forhold, 
gjør imidlertid ikke Fyldest i denne Henseende, og man gjør sig vistnok ikke skyldig i nogen 
Overdrivelse ved for Tiden at erklære denne Form for generisk ubestemmelig. 
3. Aspidura Ag. «Corps couvert en dessus de 10 plaques, formant disque. 
Les bras pourvus de 4 rangées inégales de plaques, deux grandes laterales, 
deux pétites au milieu; point de pièces intermediaires». 
Selv om man vilde indromme, at de to til denne Slægt henforte Arter fra Musling- 
kalken ikke kunne optages i nogen nulevende Slægt, vilde det ingenlunde være givet, at 
de begge tilhøre den samme uddøde Slægt. 
Å. loricata (Goldf.) (t. 62, f. 7) minder stærkt om de med korte, stærke Arme ud- 
styrede Ophioglypha-Arter, f. Ex. O. nodosa, carnea, Stwitzü. Var den rigtigt afbildet, 
kunde der vel ikke reises Tvivl om dens Ret til at danne en egen Slægt, men da jeg har 
havt Leilighed til at undersøge flere Exemplarer af den, maa jeg bemærke, at jeg paa dem 
ikke har kunnet see noget til den mærkelige Skælgruppe, som paa Münsters Figur ind- 
tager Mundens og de denne omgivende Deles Plads. Forsaavidt man paa de foreliggende 
Stykker kan see noget der, seer man kun en almindelig typisk, stjerneformig Ophiur-Mund, 
hvis finere Enkeltheder dog ikke kunne erkjendes. 
A. Ludeni Hagenow (Palæontographica t. I, t. 1, f. 1) har unægteligt en vis 
habituel Lighed med À. loricata, men er dog især ved Skivens Beklædning ikke lidet 
forskjeliig fra denne. Søger man at gjøre sig rede for hvad den er, forsaavidt som 
man af den smukke Afbildning kan gjøre sig en tilstrækkeligt udtømmende Forestilling 
om den, vil man finde, at det er en typisk, skællet Slangestjerne med usædvanlig 
kraftig Armbygning, men som, førend den undergik Forsteningsprocessen, var blevet 
berøvet alle Korn, Papiller, Pigge o. s. v., hvormed den var udstyret, ja endog Ar- 
menes Rygplader — forsaavidt disse have været tilstede, hvad dog uden Tvivl maa an- 
sees for det rimeligste. Førend Slægten Ophiolepis M. Tr. blev spaltet i en Mængde Slægter, 
kunde man henført den til denne, men nu er den i Grunden ubestemmelig, uagtet dens til- 
syneladende og forholdsvis gode Bevarelsestilstand. I det allerhøjeste kan man i den 
formode Typen for en egen Slægt, som imidlertid ikke lader sig charakterisere. — Inden 
