59 77 
seer Ledstykkerne fra deres øvre Rand, efter at Armrygpladerne ere affaldne eller borttagne. 
— I den seneste Tid er der tilkommet nye Oplysninger om de ovennævnte Årter fra den 
engelske Juraformation, saavelsom om andre nærbeslægtede Former, i den særdeles fortjenst- 
fulde Monographi af de engelske Jura-Slangestjerner, som Dr. Wright har begyndt at 
udgive for det engelske palæontographiske Selskab. Men jeg maa tilstaae, at jeg ved 
at gjennemgaae disse Beskrivelser og Afbildninger, være sig af de allerede ovenfor 
nævnte Arter, Ophioderma Millert, Egertoni og tenuibrachiata, eller af de senere tilkomne 
0. Gaveyi og carinata Wright (1. c. S. 140—49, t. 15—18), kun har kunnet finde Grunde 
til ikke at henføre dem til Slægten Ophioderma. Paa den anden Side maa jeg indrømme, 
at den Omstændighed, at man paa ingen af disse Afbildninger seer noget til den rudimen- 
tære Kileform af Armbugpladerne, som udmærker de fleste Ophioglypher, og som man ogsaa 
gjenfinder f. Ex. hos ©. Murravü, ikke taler for at henføre dem til Ophioglypha Lym. 
(= Ophiura Forb.), hvortil jeg ellers ubetinget vilde henføre dem, naar jeg blot tog Hensyn 
til deres habituelle Udseende, til det almindelige Indtryk, som de efterlade; men der er ogsaa 
andre Slægter, som kunde komme i Betragtning (f. Ex. Pectinura, Ophiolepis s. str.), og 
der er endelig den Mulighed, at de tilhørte en uddød Slægt, d.v.s. en, der, hvis man kjendte 
den i alle de Enkeltheder, som nu komme i Betragtning ved Slægternes indbyrdes Afpæling, 
vilde vise sig forskjellig fra alle nulevende. Ved at henføre dem til Ophioglypha vilde dog 
den mulige eller uundgaaelige Feil sandsynligvis indskrænkes til det mindst mulige. De 
store Radialskjolde, som afbildes hos alle de ovennævnte Former, forbyde ialfald at opfatte 
dem som Ophiodermer. Nærmere kan jeg ikke komme Sagen efter Beskrivelser og Afbild- 
ninger, uden at jeg derfor turde love at kunne klare Sagen fuldstændigt, hvis jeg havde Ori- 
ginalerne for mig. « 
P. Fürstenbergii (Müll) (Monographie der Petrefakten der Aachener Kreideformation 
I, p. 6, t. I, f. 3). Skjondt denne Ophiuride hører til de bedst bevarede fossile Slange- 
stjerner, som kjendes, vover jeg dog ikke efter Afbildningen at henføre den til nogen be- 
stemt Slægt; saa meget tor man dog sige, at den ikke hører til samme Slægt som P. 
Müller. 
0. Cunliffei Ford. (Transact. Geol. Soc. t. VII, t. 19, f. 8) fra Ostindien; aldeles 
ubestemmelige Fragmenter. 
7. Ophicema (alias Ophycoma) d’Orb. «Une seule rangée de gros articles aux 
bras avec une petite pièce supérieure». Opstillet paa 0. granulosa Roemer (I. c. f. 22), 
bestaaende af 4 Armled med kornede Sideplader og med smaa trekantede Ryg- (eller Bug-) 
Plader. Atder paa en saa tarvelig Grundvold ikke lader sig opfore nogen ny Slægt, er indlysende. 
— At d’Orbigny ikke har kjendt den Agassiz’ske Slægt Ophiocoma, er ganske vist for- 
underligt, men endnu merkeligere er det, at Dujardin og Hupé af denne Navne-Lighed 
have ladet sig lokke i den Fælde at give O. granulosa Plads i Slægten Ophiocoma M. Tr. 
