27 229 
og med fire Konstanter 
i 0,01030 (Fraunhofer) 
0,01106 (van der Willigen) 
0,01214 (Fraunhofer) 
0,01218 (van der Willigen). 
Disse Resultater ere i flere Henseender af Interesse. Det sees saaledes, hvor van- 
skelig og usikker Bestemmelsen af det reducerede Brydningsforhold er, idet Afvigelserne 
imellem de paa forskjellig Maade erholdte Resultater endog gaae indtil den tredie Decimal, 
og det turde heraf være indlysende, at Legemernes Farvespredning i det Hele taget, da 
Vandet vel neppe tør betragtes som nogen særlig Undtagelse, ikke lader sig tilstrækkelig 
nøjaglig bestemme ved lagttagelsen af to eller tre Spektralliniers Brydningsforhold, saaledes 
som man i Almindelighed hidtil har antaget, men at det bliver nødvendigt at gjøre Lege- 
mernes Farvespredning til Gjenstand for et omhyggeligere og mere særligt Studium. 
Uoverensstemmelsen i de ovenfor sammenstillede Værdier for np — A følger dog 
en vis Regelmæssighed, som kaster et Lys over Vandets Farvespredningsforhold. Af de 
større Tal, som erholdes, naar Beregningen udføres med tre Konstanter istedenfor med to, 
sees Dispersionskurvens Konvexitet, og man seer endvidere, at denne er større, naar Kurven 
bestemmes ved nz;, Ana, ?rn, end naar den bestemmes af Brydningsforholdene for Brint- 
spektrets Linier, som ligge nærmere henimod Spektrets mere brydbare Del. At dette ikke 
er tilfældigt, sees af de med 4 Konstanter beregnede Værdier, som netop ogsaa saavel efter 
Fraunhofers som efter van der Willigens Maalinger blive mindst, naar de beregnes af 
Brydningsforholdene for de stærkere brudte Straaler. Dispersionskurven er ifølge Rühlmanns 
Iagttagelser retliniet ved 80° C., den bliver med aftagende Varmegrad mere og mere konvex, 
og som vi see er dette fornemmelig Tilfældet for den mindre brydbare Del af Spektret. 
Hermed staaer det da i Forbindelse, at Brydningsforholdet f. Ex. for D-Linien ogsaa under 
4° C. stiger med aftagende Varmegrad, idet det bliver sandsynligt, at dette alene skyldes 
Dispersionskurvens voxende Konvexitet og ikke en Forøgelse af det reducerede Brydnings- 
forhold. Der bliver ogsaa en vis Grad af Sandsynlighed for, at Brydningsforholdets Maxi- 
mum, som maaskee for en Bølgelængde imellem D og E ligger møjagtig ved 0°, atter for 
den mere brydbare Del af Spektret ligger ved en højere Varmegrad, for H-Linien saaledes 
maaskee ikke langt fra 2° C. 
Søge vi nu af de ovenfor anførte Iagttagelser at bestemme Vandets reducerede 
Brydningsforhold, saa sees det, at der vel ikke vil kunne opnaaes nogen stor Nøjagtighed, 
men at det dog i ethvert Tilfælde maa sættes betydelig lavere, end hidtil antaget. Bestem- 
melserne ved Hjælp af fire Konstanter maae være de nøjagtigste, og af disse ere igjen de, 
som ere udledede af van der Wüligens Maalinger, i bedst indbyrdes Overensstemmelse. 
Et Middeltal af disse giver 
