XX 



at de (ildcels slet ikke ere bestemte at komme til Udbrud; for afgjort maa det ansees, 

 at de i alt Fald bryde overmaade seent frem, og da snart falde af, at altsaa paa alle 

 yngre Individer (under 18 Fods Længde) de manglende Tænder, der antoges udfaldne, 

 idetraindste bag i Munden endnu have ligget skjulte i Tandkjodet. 



En fri Tunge har Döglingen saa godt som slet ikke. Tungemusklerne sætte 

 sig fast allerbagest mellem Underkjæbens Sidegrene, uden at trænge Sliimhuden frem 

 i Form af en bevægelig Deel. 



1 Henseende til FordoielsesredsJcaberne fandtes de Hunterske Angivelser, der 

 langtfra have vakt den Opmærksomhed hos Anatomerne som de fortjene, fuldkommen 

 bekræftede. Döglingen har ni bestemt adskilte Maver, hvoraf den forste har den störste 

 oplosende Kraft, skjöndt den, ligesom hos Marsvinene, kun er en Udvidelse af Spise- 

 roret; den anden er den egentlige Mave; de syv folgende ere glathindede, indbyrdes 

 kun forskjellige i Störreise. I den forste havde Hr. Haalland fundet to hele Blækfisk, 

 en Holothurie og en Fiskebeenrad. 1 de andre Maver fandtes af faste Dele kun en 

 Mængde Næb og Öienlindser af Blækfisk, sikkerligen af omtrent 1000 Individer, desuden 

 en ikke mindre Mængde af en egeu Indvoldsorm, der endnu ikke er bleven nærmere 

 undersogt. Da der derimod slet ingen af disse Næb eller Lindser fandtes i Tarmen, 

 tor man vel antage, at ligesom dette Dyrs smalle, spidse, næbformige Snude, saa godt 

 som uden Tænder og uden Tunge, er beregnet paa at snappe Blækflskene een for 

 een, saaledes er det aldeles usædvanlig store Antal Skillerum i Maven beregnet paa at 

 forhindre hine mange yderst haarde ufordöielige Dele fra at træde ind i Tarmen for- 

 inden de ere fuldt opiöste. 



Om Tarmens Slimhinde har Hunter angivet, al den i hele sin Strækning er 

 foldet i Form af store, dybe Celler, hvis Mundinger vende stærkt bagtil. Denne Form 

 havde Prof. E. tidligere fundet hos den grönlandske Bardehval, Keporkak, B. Boops 

 Fabr., medens andre Bardehvaler vides at have Længdefolder i Tarmen ligesom Mar- 

 svinene, og hvor besynderligt det end er, at een Form af Tarmens Sliimhinde skal 

 findes hos Delphiner og nogle af Bardehvalerne, en anden hos Döglingen — der staaer 

 saa nær ved Delphinerne — og andre af Bardehvalerne, saa er det dog virkelig saa- 

 ledes; thi den Hunterske Angivelse fandtes ogsaa her fuldstændigen bekræftet. Det Be- 

 synderlige heri forhöies især ved den tilsyneladende overordentlige Forskjellighed af 

 disse to Former: Længdefolder og Celler. Imidlertid lader en Overgangsform sig efter- 

 vise i den allerbageste Deel af Döglingens Tarm. Celleformen er her endnu kjendclig, 

 men Cellerne ere store, langtrukne, aldeles ikke dybe, og dannes aabenbart af Folder, 



