XXI 



som nærmest Anus næslen ligge paa langs, men snart blive snoede i to Spiraler, 

 der kiydse hinanden, idet et Par af Folderne stige til Venstre, et Par til Höirc. Vert 

 at folge Tarmens Indside bagfra fortil bliver Opstigningen af disse Spiraler lidt efter 

 lidt mindre steil og Folderne mere hiiie. Cellerne allsaa mere tverliggende og dybe. 



Paa Tarmen og i Kroset saaes Mælkekarrene tydeligcn med blotte Öioe, lige- 

 som dette er Tilfældet hos Cetaceerne i Almindeligbed, Da ingen egne Undersögelser 

 vides hidtil at være anstillede paa Lymphekarsystemet hos Cetaceerne bevægede Prof, E. 

 Hr. Rgra. Chirurg Ibsen til at indspröite disse Kar paa et Par Tarmeslykker. Derved 

 ere et Par anatomiske Præparater blevne til, som forelagdes Selskabet og som vistnok i 

 alle Henseender höre til Pragtstykkerne for et anatomisk Cabinet. Mælkekarrene ere tal- 

 rigere og storre, end de maaskee hidtil ere blevne iagttagne hos noget Dyr. Paa Tarmen 

 ere de ordnede i lo Lag. Det ene ligger tæt under Bughinden og bestaaer af lutter ganske 

 lige longitudinelt forlobende Grene, som idetmindste paa den Kroset modsatte Halvdeel ligge 

 saa tæt til hverandre, at de synes at danne et fuldstændigt Overtræk, omtrent ligesom 

 de hidtil bekjendte Mælkekar hos Chclone mydas. Det andet Lag af Tarmens Mælke- 

 kar ligger dybere og har en dendritisk Form. Bet synes ene at tilhore Tarmens Slum- 

 flade. Begge disse to Lag af Mælkekar samles i mecr eller mindre store Stammer, 

 der i Slangegang nærme sig Krosets Anheftelse, undertiden samlende sig paa Veien to 

 og to til een storre Stamme, men omsider indtrædende i den store Mængde Lymphe- 

 kjerller ved Krosets Befæstelse paa Rygraden. 



En ikke mindre mærkværdig anatomisk Gjenstand er den i Viinaand opbevarede 

 Hjerne af Döglingen. Den er meget stor, omtrent 3 Gange storre i Omfang end den 

 menneskelige, og har derhos overordentlig mange Vindinger; til Lugtenerver derimod 

 er intet Spor. Dens Form svarer til Hjerneskallens ydre Contour. Den er nemlig saa 

 stærkt sammentrykt forfra bagtil og saa höit opstaaende, at den lille Hjerne optager 

 störste Delen af dens Grundflade, hvorimod de store Hemisphærer med deres forreste 

 og bageste Flade danne to ulige storre Flader, hvoraf hver især ved forste Ôiekast 

 letteligen kunde antages for den överste HjerneDade. 



Prof. E. meddeelte, at Capt. Holböll paa Anamaken, eller Fabricii Monodon 

 spurius, har opdaget lo Tænder i Underkjæben , saa at enhver Tvivl synes hævet, at 

 ogsaa den — som oftere er blevet formodet — er en Hyperoodon, rimeligviis af selv- 

 samme Art. 



Prof. E. gav dernæst en Oversigt over den mærkelige Skjcbne, som Kund- 

 skaben om delle Dyr har havt; hvorledes det fra de ældste Tider har været kjendt i 



