XLII 



Spitsbergen under mere end 77° n. Br., altsaa ikke trellen Bredegrader fra Nordpolen, 

 fandtes en Rigdora af Dyr, som jeg intet andet Sted har seet overtruffcn eller blot 

 opnaact. Havbunden var uden Overdrivelse bedækket med forskjællige Arter Ascidier 

 og Konkylier, de sidste enten med deres oprindelige Beboere eller i disses Sted ind- 

 tagne af Eremitkræbs ; hos Sælhunde og Fisk, som man havde Lejlighed til at aabne, 

 fandtes Maven aldeles fyldt med Krustaceer; del Samme var Tilfældet med de utallige 

 paa Havfladen hvilende Sofugle. Og imidlertid vare Forholdene saaledes, at man kunde 

 have Grund til at antage dem for meget ugunstige for dyrisk Liv. Thi, for ikke at 

 tale om, at Lufttemperaturen her paa Aarcts bedste Tid og under en bestandig Dag (vi 

 opholdt os her de sidste Dage i Juli) kun var et Par Grader over Frysepunktet; saa 

 indesluttedes denne lille Bugt paa de to Sider af uhyre, lige ned til Havet naaende, 

 lisbræer, fra hvilke ideligen store lismasser styrtede i Soen, og altsaa bidroge til at 

 forringe dennes Temperatur. Dybden af Havet i denne Bugt var ikke saa betydelig, 

 at den syntes al kunne yde nogen stor Beskyttelse for de sig her opholdende Dyr, da 

 den kun udgjorde ti til tyve Favne. Og dette uagtet mödte man en Rigdom af levende 

 Skabninger, som Ingen let uden egen Anskuelse gjör sig en tydelig Forestilling om. 

 Jeg vil endnu tillade mig at anföre et Par Exempler fra Grönland paa det dyriske Livs 

 Fylde i disse Egne. Paa et til det Kongelige Museum nedsendt Glas med en lille, ikke 

 een Tomme lang Amfipod, har Nedsenderen skrevet: ,,med denne Krustace var Godt- 

 haabsbugten formeligen opfyldt den Ilte Juli 1841, saa at man. flere Steder ikke kunde 

 see gjenuem Vandet." — De smaa Dyr, der ere Fiskerne bekjendte under Navnet Tang- 

 lopper, og som ligeledes henhore til Amphipoderne, ere ved Grönland saa talrige, at 

 de i een Nat kunne fortære den störste Sælhund, saa blot Skelettet bliver tilbage. 

 Kapitain Bolboll skriver om disse: „jeg har, ved paa 75 Favnes Dybde at udlægge en 

 Ravn og et Stykke af et Hajhoved i en Kurv, i to Timer erholdt over sex Potter af 

 disse smaa Dyr, uagtet Kurven var aaben, og efterlod en bred Stribe af Dyr, lig en 

 Bisværm, som forlode den under Ophalingeu." Mange lignende Exempler kunde an- 

 fores, men allerede disse synes tilstrækkeligt at vise, at Nordens Kulde idetmindste ikke 

 i denne Retning er til Hinder for et frodigt Liv. Om nogle af Nordens Havdyr, saavel 

 Bloddyr som Krustaceer, har jeg Erfaring for, at de, naar f. Ex. Ebben efterlader dem 

 i et lille Vandhul, og de under indfaldende Frost indesluttes i en lismasse, dog igjen 

 vende tilbage til Liv, saasnart Floden atter lilförer dem Vand. 



Betragtes de nordiske Havdyr fra et andet Synspunkt, nemlig med Hensyn til 

 Störreisen; da kan just beller ikke Sammenligningen mellem den kolde og varme Zone 



