LXX 



og Form, underliastede jeg. dem en noiere Uridersögelse, saamegel mere som Rudolplii 

 opforer Cysticercus imellem Species dubiæ (Entozoorum Synopsis p. 181). l'aa de 

 störste Exemplarer, der omtrent vare to til tre Linier lange, bemærkede jeg allerede 

 med det blotte Oie paa Grunden af Blæren flere smaa rundagtige Fremragninger af 

 forslijellig Störreise. Under Mikroscopet kunde jeg noiere overbevise mig om disse 

 Frcmragningers Beckaffenhed , og fandt dem med Hensyn til deres Bygning at bestaae 

 af det samme celleagtige Væv, som Dyrels Blære, hvorpaa de sad. Disse Fremrag- 

 ninger vare af forskjellig Störreise og Form paa et og samme Individ, saa at de mindste 

 kun viste sig som en ganske svag hvælvet Flade, hvorimod de störste vare kuglefor- 

 mige eller ovale og hængte ved en indkneben Deel til Dyrets Blære. Imellem disse to 

 Extremer kimde jeg forfölge en Række, hvori de efterhaanden hævede sig mere. Det 

 maa bemærkes, at disse Fremragninger kun fandtes hos de Cysticerci, som vare fuld- 

 stændig udviklede, det vil sige, vare forsynede med et fuldkomment Hoved med 4 Su- 

 gegruber og eu Krands af fine Kroge, og Stedet hvor de fandtes var altid paa Bunden 

 af Blæren, altsaa den Deel, der var modsat Hovedet. — Iblandt de ovrige Individer 

 fandt jeg en Deel af forskjellig Störreise og Udvikling. De mindste, neppe ^ Linier 

 i Gjennemsnit, vare kugleformige eller lidet ovale Blærer, der havde den samme celle- 

 agtige Bygning, som de ovenfor beskrevne Fremragninger, uden noget Spor til Hals og 

 Hoved. De, der vare noget större, havde den ene Side lidet tilspidset, og fra disse 

 kunde jeg opstille en Række, hvor den tilspidsede Ende efterhaanden udviklede sig til 

 en langagtig, uregelmæssig tverrynkct Hals, paa hvis Ende Hovedet tilsidst kom frem. 

 — Det er bekjendt, at hos de fuldvoxne döde Cysticerci er Hovedet og Halsen som 

 oftest trukken tilbage i Blæren. Denne Evne til at trække Halsen tilbage spores alle- 

 rede meget tidlig hos det uudviklede Dyr, næsten fra den Tid, hvor man finder Spor 

 til Halsens Dannelse. 



Paa Grund af disse Iagttagelser antager jeg at Skuddannelsen er i det Mindste 

 en af de Maader, hvorpaa Cysticerci kunne forplante sig. 



De beskrevne Fremragninger anseer jeg for saadanne Skud, fordi de kun fo- 

 rekomme hos fuldstændig udviklede Dyr, have samme cellcagtige Bygning som Moder- 

 dyret, og altid forefindes paa samme Sted af dette, nemlig paa Grunden af Blæren. 



Disse Skud udvikle sig til Blærer, der omsider lösrive sig fra Moderdyret og 

 bestaae som selvstændige unge Individer, hvorpaa efterhaanden Halsen og Hovedet 

 uddanner sig. 



En saadan Skuddannelse er forsaavidt mig bekjendt, kun iagtlagct af Bremser 



