I.XXV 



bygning. Den levede, som Arierne af den l'oregaaende Slægl, i Hulerne, hvor den iiid- 

 slæbte mindre Dyr, som Harer, Cutiaer, men fremfor alt Pacaer, der synes at have 

 dannet dens Hovednæring. 



Den anden Slægt af denne Underafdeling, Icticyon, forekommer i levende Til- 

 stand i een Art: /. venaticus, men med saa faa Individuer, at den synes sin Undergang 

 nær. Dette Dyr er af Störreise som Næsebjornen, af undersætsig, björneagtig Bygning 

 og af Farve som Honningjærven (Huro s. Galiclis barbara). Det trækter om i Smaa- 

 flokke i Skovene af det indre Höiland , og jager som Hundene. Dels hele indre Byg- 

 ning viser, at det horer til Hnndegruppen, og navnligen knytter sig umiddelbar til den 

 foregaaende Slægt Speothos, hvis Tandsyslera det gjentager med ny tilkommende Mo- 

 dificationer, der fore det endnu videre frem i den carnivore Retning ved Forsvindeisen 

 af den bagre Knusetand ogsaa i Overkjæven, saa at dette Dyr, hvad Antallet af Tæn- 

 derne angaaer, vilde efter Cuvier's System höre til Maargruppcn. 



Melketandsystemet af dette Dyr tilbyder den Eiendommelighed, at Rovtanden i 

 Overkjæven mangler den indre Afsats. Da dette Forhold iblandt de nulevende Rovdyr- 

 slægter hidtil ikkun var bekjendt hos Gueparden (Cynailurus Wagl.) , havde Forfatteren 

 henfort en fossil Tand, der tilbod denne Charakteer, til et Dyr af denne Slægt, men 

 det viste sig nu, at denne Tand hidrörer fra en Art af den nye Slægt Iclicyon. Den 

 fossile Art (I. major) er noget storre end den nulevende, og udviser forovrigt speciliske 

 Forskjellighcder. 



Med Slægten Icticyon synes imidlertid endnu ikke Rækken af Overgangsslæg- 

 terne, der fore fra Hundeslægten til den carnivore Afdeling af Maargruppen, at være 

 sluttet. Nogle fossile Tænder antyde nemlig Tilstedeværelsen i hine Tider af en til 

 Icticyon nærgrændsende Dyreform, der ved Mangelen af indre Afsats paa Rovtanden i 

 Overkjæven, ei blot i Melketandsperioden som Icticyon, men selv i det blivende Tand- 

 system, tilknytter sig som det yderste Led af denne Overgangsrække i den carnivore 

 Retning. Forfatteren foreslaaer for denne Slægt Navnet Abathmodon. 



Hvad de almindelige Resultater angaaer, da ere de tidligere opstillede storste- 

 delen blevne bekræftede ved de i nærværende Afhandling indeholdte mere detaillerede 

 Undersogelser , navnligen hvad angaaer den ældre Faunas storre Rigdom saavel paa 

 Slægts- som paa Artsformer, saavel som den constante Forskjcllighed imellem begge 

 Perioders Arter. Derimod har den Analogie, som Forfatteren i sine forste Meddelelser 

 troede at bemærke imellem enkelte Former af Brasiliens uddöde Dyreskabning og nu- 

 levende Former af den gamle Verden, tabt nogle af sine Stutter, idet Slægten Cyiiai- 



M 10* 



