Il 



Cellekjernen sidder paa Indsiden af Cellemembranen, er af mör- 

 kere Farve og- begrændses sltarpt af en mörk Kreds. Dens Substants er 

 mindre fintkornet end Cellemembranens. Formen er sædvanligt rund, 

 ofte oval; sjddent ere Randene ure(yelmæssige. Störreisen er fra el 

 Blodlegeme af 3Icnncsltet indtil et Froblodlegeme; i de meg^et store 

 Celler i Ryg-marven især af Pattedyr er Slörrelsen endog^ som 2 til 4 

 Blodlcg^emer af Fröen. Antallet er 1, sjeldent VL eller flere. Ved 

 Eddikesyre blive ogsaa disse Kjerner tydeligere. — Man finder ved Under- 

 sögelsen af Hjernen og^ Rygmarven altid flere Cellekjerner end Celler 

 med deres Kjerne; dette er især Tilfældet med den lille Hjerne og- Fire- 

 höiene, om hvilke vi nylige bemærkede, at de indeholdt mange smaa 

 Celler. I Præparater, der have ligget i fortyndet Chromsyre eller friske 

 behandles dermed, seer man samme Forhold, som ikke kan hidrore fra, 

 at nogle Celler holde sig-, medens andre destrueres og kun efterlade deres 

 Kjerner. Aarsagen er, at hele Cellen her ikke er större end Cellekjernen, 

 og- at folg-eligf Cellemembranen ikke kan rage udenfor den ogf som en 

 Ring- omg^ive den; man træffer ogsaa Overgang-e fra Cellemembraner, 

 som ere betydeligt större end Cellekjernen og^ omgive den med en meg-et 

 bred Ring-, fil andre, som kun ere lidet större end Kjernen og^ kun om- 

 give den med en smal Ring. Kjernen er selv en Blære, fyldt med et Fluidum, 

 bvorom man kan overbevise sig^ paa samme Maade som om Cellemembranens 

 Indhold, nemligf ved at sætte den i Bevægelse og lade den rulle; den ved- 

 bliver at holde sig rund eller oval og viser sig aldrig staaende paa 

 Kant. Man kan nu enten antage, at hine "tilsyneladende Kjerner" ere 

 fuldkomment dannede Celler, der endnu ikke have naaet deres tilbörlip^e 

 Störreise (rettere sagt, aldrig blive större), eller at Cellekjernerne ere Rlærer, 

 der senere kunde omgives af en Cellemembran, saa at den ene Blære kom 

 til at ligge i den anden (Einschachtelung). Saa antagelig end den 

 sidstnævnte Mening ved forste Öiekast synes, er jeg dog langt tilböieligere 

 til at antage den forste; thi der er ingen Grund (il den Formodning, at 



B* 



