307 



den, ligesom el befydeiijjt Antal af de andre gi-iinlandskc Fjorde, deler 

 sig i to Armej saa forsvinde de Iiöie, af phitoniske Bjergarter i)estnaendc 

 Fjelde, som danne den nordvestlige Fjordbred, temmelig piudseligea ved 

 IVæsset Nouluîî (iltlse IVullulî, som man urigtigen har kaldt det), og der 

 aabner sig nu en, for Grönland usædvanlig vild, Slette af et frugtbart, ja 

 man kunde næsten fristes til at sige et smilende Udseende. Denne Slette 

 hæver sig fra Igalikko af i stedse höiere og höiere Terrrasser, og den 

 sænker sig paa samme 3Iaade igjen ned imod Tunnudliarbik. En rum- 

 melig Dal, henved en Fjerdingvei lang, forbinder her disse tvende Fjorde 

 med hinanden og danner et af de betydeligste Overbæresteder i hele 

 Grönland, hvorfor de Indfodte ogsaa have givet det Navn af Itiblirsoak 

 (det store Eide eller Overbærested). 



Uagtet den rode Sandsteen i Omegnen af Igalikko viser en meget 

 constant Charakter, som intet Öieblifc forlader den igjennem hele dens 

 Udvikling, troer jeg dog, at vi, uden at gjöre V(dd paa den, i nærværende 

 Fremstilling kunne betragte den i tre særskilte Afdelinger, nemlig saa- 

 ledes som den fremtræder i dens underste, mellemste og överste Lag. 



IVede i selve Fjordbredden og- i hele den lavere Deel af Sletten, 

 som grændser til Igalikko Fjorden, danner den rode Sandsteen horizon- 

 tale, eller dog næsten horizontale. Lag af en meget betydelig ])Iæg(ighed. 

 I disse viser Sandstenen stor Eensformighed i enhver Henseende. Den 

 langt overveiende af dens Bestanddele er Quartsen, der næsten udeluk- 

 kende fremtræder i Form af smaae, men dog altid gjcnlyendelige og i 

 Almindelighed temmelig kantede. Sandskorn-. Leret, som sammenkitter 

 Quartskornene, er sædvanligviis ikke tilstede i nogen betydelig I^længde; 

 derfor har Sandstenen ogsaa i Regelen en ikke ringe Grad af Fasthed. 

 Jernets Tveilte, der, som det synes, i Forening med en yderst ubetydelig 

 Quantitet af Manganilte, meddeler Sandstenen dens eiendommelige brnun- 

 röde Farve, hvilken dog undertiden nærmer sig det Violetröde, er i Al- 

 mindelighed temmelig ligeligcn fordeclt i Bindemiddelet; de forholdsviis 



Qq* 



