XXV 
Forfatteren slutter af disse Iagttagelser, at en Linie fra Nissumfjorden til om- 
trent een Miil Syd for Nyborg er Grændsen for Danmarks vedblivende Hævning, at 
Alt hvad der ligger Nordost for denne Linie lider en Hævning, der i Almindelighed er 
stürre, jo længere Punktet ligger fra Linien; men at dette Forholds Regelmæssighed 
meget hyppigen bliver afbrudt. 
Forfatteren har tilsidst fortsat sine Studier over Marskens Dannelse, og har 
overbeviist sig om, at en stor Deel af det Eiendommelige, som Marskegnene vise, bliver 
bestemt ved den store Sænkning, som man kan forfålge fra Nissumfjorden til de franske 
Kyster i Bretagne, og fra Cornwall til höit op paa Englands Östkyst. Navnligen finder 
han at det Phænomen som Wilster-Marsk viser, at nemlig den faste frugtbare Marsk- 
jord svæver paa en flydende Dyndmasse og synker langsomt, men regelmæssigen, saa= 
ledes at Vandets Afledning allerede maa tilveiebringes ved kunstige Midler formedelst 
Möller, kan forklares naar man antager en tidligere pludselig Sænkning af Landet, 
Dr. P. W. Lund i Brasilien har under Titel af ,,fortsatte Bemærkninger. over 
Brasiliens uddöde Dyrarter” meddeelt Selskabet forögede Tilleg og Rettelser til sine 
allerede i Selskabets Skrifter aftrykte Afhandlinger om denne interessante Gjenstand. 
Som sædvanligt gjür han ogsaa her de i Districtet nulevende Pattedyrarter ligesaavel til 
Gjenstand for sine möisommelige Eftergranskninger som hine for lang Tid siden fra 
Jorden forsvundne. Det er med de af ham senere fundne og den nuværende Fauna 
tilhörende Arter, at disse Bidrag begynde. Den er foröget med 3 Arter. | Den inter- 
essanteste af disse er Stankdyret (Mephitis), som Forfatteren vel endnu ikke selv har 
seet, men om hvis Forekomst i disse Egne af Brasilien han ved mange troværdige 
Vidnesbyrd og tydelige Beskrivelser af denne let erkjendelige Slægt har forvisset sig. 
— Den uovervindelige Modbydelighed, som Brasilianerne have for at röre dette Dyr, 
vil gjöre det næsten umuligt for ham at erholde det. Det beskrives som et Dyr af 
Störrelse som Ilderen hos os, sort med tvende hvide Striber langs hen ad Ryggen, og 
som, naar det forfölges, udsprüiter en Vædske af en saa overordentlig Stank, at den 
bedöver Mennesker og Dyr, og aldrig forsvinder af den Gjenstand, den har berört. 
Den anden Art tilhörer Katteslegten og er den, som Fr. Cuvier har opstillet under 
Navn af Felis mitis. Herved bortfalde de Tvivl, som Fyrst Maximilian af Neuwied og 
Dr, Rengger have opvakt mod denne Arts Ægthed. Den er fuldkommen forskjellig, 
4 
