XLIII 
hvorledes en Deel af dette Folk, efter et Nederlag af Longobarderne, sågte Boliger i 
det romerske Gebeet, og en anden Deel sögte op mod Nord og nedsatte sig paa Öen 
Thule, hos Gauterne, hvorfra de Tilbageblevne senere igjen hentede sig en Konge, 
meddeles tillige den omstændeligste Beskrivelse over denne Oe, dens Beskaffenhed og 
Beboere, der forekommer hos nogen Oldtidsskribent. Denne Beskrivelse passer sig 
fuldkomment, hvad ogsaa alle Nyere have antaget, paa den store skandinaviske Halve. 
Men, som en Fålge heraf, har man ogsaa ladet Herulerne, i en vis Periode, boe enten 
i det sydåstlige Norge, eller, i Medhold af den bekjendte Yttring hos Jornandes om 
Herulernes Uddrivelse åf de Danske, i Skaane og Halland. Forf. forudsætter som 
afgjort, at Folk af den egentlige germaniske Stamme aldrig have boet paa den store 
skandinaviske Halvöe; at Hypothesen om det sydlige Sverrig som det danske Navns 
ældste Hjem, hviler paa en usikker Grund og at det i Suhms og flere Nyeres Skrifter 
optagne Factum, at en dansk Kunge Rig skal have uddrevet Herulerne fra Halland, er 
aldeles uhistorisk. Han fremsætter derimod en anden Formodning, nemlig at Herulerne, 
paa deres Vandring mod Nord ikke ere komne længer end til den jydske Halvöe, hvor 
de have nedsat sig blandt Gauterne (Jyderne) og senere have tabt sig blandt de mange 
forskjellige Stammer vi her kjende i Oldtiden, Procop, som havde en ikkun ubestemt 
og utydelig Forestilling om de nordiske Landes geographiske Forhold, maa da have 
forvexlet den jydske Halvée med den store skandinaviske, efterdi der i begge Lande 
boede Gother og en tidlig Samfærsel synes at have fundet Sted mellem: begge Lande 
Denne Forklaring kan maaskee tillige bestyrkes, deels ved Benævnelsen Brebter (Britter 
9: Jyder), som den longobardiske Historieskriver Paul Warnefrids Sön tillægger Heru- 
lerne, deels ved den Forbindelse, hvori dette Folk tidligen forekommer med andre Folk 
i det nordvestlige Tydskland eller endog paa den jydske Halvée. Etymologien til 
Herulernes Navn sôges i det gamle germaniske og skandinaviske Ord Earl (Jarl) eller 
Karl. Hvad Procop beretter om dette Folks Sæder og Levemaade kan sammenlignes 
med de gamle Skandinavers, og tildeels tjene til at oplyse adskillige i vore gamle Kilde- 
skrifter forekommende Vink. 
Professor Kolderup-Rosenvinge har forelæst Selskabet en Afhandling under 
Titel: Nogle Bemærkninger om det hemmelige Skriftemaals Anvendelse i Norden med 
nærmest Hensyn til en Bestemmelse derom i den Skaanske og den Sjellandske Kirkeret. 
Disse Kirkeloves Forskrift, „at, dersom Nogen havde begaaet låulig Synd og derfor af 
. 6* 
