LXII 
” 
Hyænen fra Listen paa Brasiliens fordums Dyreskabning, taber det Resultat, der tidligere 
var opstillet: om Tilstedeværelsen i Sydamerika i hiin Periode af saadanne Dyreformer, 
der for Tiden ere eiendommelige for den gamle Verden, endeel af sin Gyldighed, da 
de åvrige Slægter, der befinde sig i dette Forhold, Hesten, Antilopen, Cynailurus og 
Speothos, indeholde ikkun en betinget, eller mindre afgjörende Beviiskraft. 
Den störste Deel af Afhandlingen optager en omstændelig Beskrivelse af Been- 
bygningen af Platyonyx, nærmest fremkaldt ved de af Hr. Blainville anstillede Under- 
sögelser over Slægterne Megatherium og Megalonyx, hvilke have ledet til det Resultat, 
at disse Forverdenens Byr ei have nogetsomhelst Slegtskab med Dovendyrene, men 
at den fürste er ligefrem et Bæltedyr, den anden et Overgangsdyr mellem hiin og 
Myrebjörnene, 
Hovedresultaterne af Forfatterens Undersögelser ere fölgende: I Bygningen af 
Hovedet og Tænderne fremviser Platyonyx alle de Charakterer, der ere eiendommelige 
for Dovendyrene, derimod viser den ingen Tilnærmelse til Bæltedyrene eller Myre- 
bjørnene. Dens Hænder tilbyde flere Træk, der gjenfindes hos Dovendyrene, medens 
de i andre Henseender nærme sig til Myrebjörnene, men i de fleste Punkter ere 
uddannede efter en Plan, der er udelukkende eiendommelig for disse Dyr, hvorved dog 
er at bemærke, at disse Eiendommeligheder i Bygningen före til samme physiologiske 
Resultat, som Bygningen af Hænderne hos Dovendyrene, nemlig at gjåre disse skikkede 
til Klattren, derimod uskikkede til Gang. Denne Bemærkning gjælder endnu mere om 
Fødderne, der i Detaillen af deres Bygning afvige endnu mere end Hænderne fra alle 
bekjendte Udviklingsplaner for disse Organer, medens dog af disse Afvigelser udgaae, 
ved en forskjellig Mechanisme, alle de for Dovendyrene charakteristiske Forholde, navn- 
ligen Indaddreiningen af Fodsaalen, og Bevægelsen af Foden paa Underlaaret i en paa 
dennes Axe lodret Plan. 
Efter saaledes at have efterviist, at Platyonyx i de væsentligste Punkter af 
dens? Organisation er nôie beslægtet med Dovendyrene, sammenligner Forfatteren dette 
Dyr med de to tilgrændsende Slægter Megalonyx og Megatherium, og viser, at Grund- 
planen for Udviklingen af disse tre Slægter er nåiagtig den samme, saa at, hvad der 
er bemærket angaaende Stillingen i Systemet af den fårste, ogsaa gjælder for de andre. 
Derpaa gaaer han over til Dröftningen af det vigtige Spörgsmaal om disse Forverdenens 
Dyrs Hudbedækning, hvorved han kommer til det Resultat, at ei blot intet beviser den 
almindelig antagne Mening, at de vare forsynede med et Pandser, men at der tvert- 
