LXXX 
ryddelig, opförtes Dandsen i selve Templet. Musiken, som sædvanligen kun bestod i 
en skingrende Sækkepibe, betalte vi altid med Fornüielse; ogsaa lode vi som oftest 
give lidt Viin og Sherbet (Limonade). Den store Ruin, med sine mægtige Süiler, atter 
ligesom paa ny oplivet, stafferet paa alle Sider med saa mange muntre, raske og til- 
deels meget skjånne Mennesker, tilbåd ofte et herligt, jeg kunde næsten sige fortryllende 
Skue. Et herfra meget forskjelligt, men ligesaa skjønt Syn beredte vi os ofte selv, 
ved, senere om Aftenen, at antænde et stærkt Blus enten i Templets Cella eller i dets 
Pronaos. Det som tilskyndede os hertil var imidtertid meget mere den herlige Effect 
af den store Ruins Slagskygger, som frembragtes ved den stærke Belysning indenfor 
Peristylen, end noget Hensyn til Nattens Kuld eller overhoved til Veirligets Beskaffenhed ; 
thi det Arkadiske Höilands, især om Sommeren, bestandige og skjönne Himmel blev os 
stedse gunstig i fulde tre Maaneder, vi tilbragte i Templet; ikkun en eneste Gang i 
12 Uger indhylledes Tempelbjerget, en aarle Morgen får Solens Opgang, i en fugtig 
Taagesky, som dog strax igjen ,,forsvandt for Dagens Stjernes Magt.” Dette ualminde- 
ligt bestandige Veirligt maatte vi ogsaa tilskrive det Held, at vi Alle, skjåndt henbrin- 
gende hver Nat i hine lette Lüvhytter, måde uafbrudt Sundhed; ikkun Een af vort 
Selskab sporede engang et let Anstöd af Feber, hvilket dog snart igjen forsvandt, da 
han, af Forsigtighed, var draget. ned til Andrizzena, for der, i nogle faa Dage, at finde 
en bedre Pleie, end vi, der oppe paa Bjerget, vare i Stand til at yde ham. 
En anden, for Os, som alle vore Grækervenner (p44£44pvec), særdeles be- 
hagelig Erfaring blev vore arkadiske Arbeideres gode Opfårsel og den stedse voxende 
Tiltroe og Velvillie de viste os. Grækernes sædvanlige Skjödesynd: Pengebegjærlighed 
fraregnet, kunde vi ingenlunde beklage os over disse dygtige Bjerghyrders Adfærd i det 
Hele. Ikkun en eneste Gang i tre Maaneder opstod der imellem dem og os en alvorlig 
Misforstaaelse, og selv denne aarsagedes meget mindre ved deres Skyld, end ved Slethed 
og ubesindig Adfærd af en Person, der paa en Maade hörte til vort Selskab. Hiin 
ovenfor nævnte Græker nemlig, Pachaens Agent, Hr. Vasilachi, var det Hverv over- 
draget, hver Aften ved Solens Nedgang at udrede Arbeiderne deres Daglön. Denne 
Forretning, som vistnok ikke var uden en vis Vanskelighed, havde man just anviist ham 
af en dobbelt Aarsag, baade for ogsaa at give ham, der kjedede sig ynkeligen og slet 
ikke begreb vor Glæde over de fra Fortids Nat hver Dag opstigende Marmor-Amazoner 
og Heroer, Noget at bestille, og især af et Hensyn som Klogskab tilraadede. Da 
nemlig Pachaens egen Deeltagelse i dette Foretagende ikke havde været at undgaae, 
maatte Hs. Höilied naturligviis fæste större Lid til Indberetningen om de med 
