LXXXI 
Gravningen forbundne Udgivter, naar de vigtigste af disse vare gaaede igjennem hans 
egen Tjeners Hænder. Det kunde nu vistnok stundom hændes, at en eller anden 
Arbeidskarl, som ikke havde indfundet sig får ved Middagstid eller vel endog senere 
paa Dagen, dog om Aftenen sågte at tilvende sig den hele Daglön. For at undgaae 
Bedrag og Trætte i saadan Anledning, havde man vel paa passende Maade indrettet 
Navnelister og Timesedler; men uagtet denne Forsigtighed, kunde dog let, ved saa 
stort et Antal, en eller anden Vildelse opstaae, især da visse Navne, f. Ex. Christödulos, 
Georgåki, Spiros, Nikölaos, ere meget hyppige iblandt den græske Landalmue. 
I en saadan Anledning opstod en Aften uhyre Larm. Dagens Arbeide var 
endt, og nogle af Mændenes Fruentimmer havde, som ofte tilforn, indfundet sig ved 
Templet med den sædvanlige Musikant. Man dandsede allerede i Templets Pronaos, 
medens Vasilachi endnu, foran sin Hytte og omgiven af de fleste af Arbeidskarlene, var 
beskjæftiget med at tildele disse deres Daglån. Een af Hyrderne fordrede, med Ret 
eller Uret, den hele Daglön, hvilken Uddeleren standhaftig afslog ham. Da Karlen med 
Hidsighed paastod sin formentlige Ret, og de Andre syntes at ville tage hans Parti, 
har Vasilachi (der overhoved gjerne teede sig hovmodigt, i Fortråstning til sin hüie 
Herres Magt) vistnok behandlet Hyrderne med Hoffart og Haardhed, vel endog slaaet 
En eller Anden af dem. Opirrede ved saa haanlig Behandling styrtede Nogle af de yngre 
Mænd op til Templet, reve deres Koner eller Såstre ud af Dandsekredsen med Hidsighed og 
med de hæftige Ord: “de skulde ikke springe og tee sig lystige dér, hvor deres Mænd og 
Brödre behandledes med Uret og Haan.” Fast i samme Oieblik var Hr, Vasilachi (paa 
hvem de andre maaskee vare trængte ind) sprungen tilbage i sin Hytte, havde der 
grebet sine Pistoler og låb nu med dem, een i hver Haand, omkring som en Rasende. 
Höist ubesindigen affyrede han den ene af Pistolerne, dog vel ikkun blindt hen i Luften. 
Dette Skud blev Signalet for almindelig Flugt og Forvirring. Fruentimrene styrtede med 
Angst og Skrig ud af Templet, Mændene fore iilsomt til alle Sider ned af Bjerget, og 
da Hr. Vasilachi, som var kommen op, vilde holde Een af disse haandfaste Karle 
tilbage i Peristylen, blev han slængt imod et Architravstykke med saadan Kraft, at han 
vænede sig i Lænder og Sider længe derefter, Forvirringen var saa almindelig, at det 
blev os Andre aldeles umuligt at komme til Orde. En panisk Skræk havde bemægtiget 
sig alle vore Arkader, og vi stode pludselig ganske alene og saae paa hinanden, uden 
endnu ret at indsee hvad der var hændet, dér, hvor vi, faa Minuter i Forveien, havde 
været omgivne af saa mange livlige og glade Mennesker, 
11 
