LXXX II 
Denne Begivenhed aarsagede os Alle ikke blot stor Misfornüielse, men ogsaa vel- 
grundet Frygt for endnu alvorligere Fålger; thi Hvo stod os inde for at den blotte 
Skræk for Pachaens Navn og Ordre (og andre Forsvarsvaaben havde vi ikke) kunde 
sikkre os imod fjendtligt Sindelag af saa mange kraftige, modige og til en vis Frihed 
vante Bjergboere? — Vor Uvillie imod Anstifteren af al den Ulempe yttrede sig derfor 
snart i vel fortjente Bebreidelser. Vor Frygt for det Værste (man meente endog, at 
vi kunde være udsatte for Sammenrottelse og natligt Overfald) var dog til Lykke ugrundet. 
Vel indfandt sig, Dagen efter, meget faa Arbeidere, men den savnede Daglön syntes 
nok snart mange af de Andre et stort Tab; deres. egen sunde Fornuft maatte over- 
bevise dem om at Vi dog egentligen vare aldeles uskyldige i den dem tilfüiede For- 
nærmelse; ogsaa forstode vore græske Tjenere (som vare os meget hengivne) og et 
Par af Hyrderne selv, som især havde fattet Tillid til os, saa godt at underhandle med 
de Andre, at den forrige gode Forstaaelse snart igjen var bragt tilveie. 
Efterat de store Steenmasser udenfor Peristylen vare skaffede afveien, kunde 
vi snart overtyde es om, at, med Undtagelse af nogle faa mærkelige Fragmenter af den 
ydre Metoprække som her bleve fundne, Intet mere var at haabe udenfor Süilegangen. 
Den nu frigjorte Plads nærmest ved denne, kunde nu benyttes til der at henbringe de 
store, indenfor Templets Mure selv sammenstyrtede Bygningslemmer. Efterhaanden, 
som dette Arbeide fremskred, kom, en efter anden, de Marmorplader tilsyne, af hvilke 
den hele indvendige, 95 Fod lange, Cellafrise fordum var sammensat, forestillende i to 
Rækker af haut-reliefs med omtrent 400 Figurer: 
4, Lapithernes og Centaurernes Kamp ved Perithoos’ Bryllup, og 
2, de græske, især attiske Heroers Kamp med Amazonerne, 
Denne kostelige Frise (siden paa det skjünneste tegnet og kobberstukket i Baron 
v. Stackelbergs Værk: “Der Appollotempel zu Bassæ in Arkadien.” Rom 4826 in fol.) 
blev det vigtigste Konst-Udbytte af dette kostbare Foretagende, 
Den hele Række af Marmorgjader fandtes allernederst og paa selve Tempel- 
gulvets Steenfliser, aldeles skjulte af Entablementets nedstyrtede Bygningslemmer. 
Denne Omstændighed bestyrker den, ogsaa af andre Grunde sandsynlige Formodning, 
at Templet ikke ved forsætlig Odeleggelse af Menneskehænder, men ved et Jordskjælv 
er bragt i den Tilstand, hvori vi nu finde det. 'Thi det er ikke tænkeligt, at forsætlig 
Odeleggelse ved Menneskehænder skulde have begyndt med at nedkaste alle den indre 
Frises Marmorplader, förend man endnu havde lagt ödeleggende Haand paa Templets 
Entablement; hvorimod det meget vel lader sig tænke, at en total Rystelse af selve 
