LXX XIII 
Bygningen först har lösnet den indre Frises, blot med Bronzespiger og Kramper til- 
fæstede Marmorplader, og siden nedkastet de fastere sammenholdende Lemmer af 
Entablementet og Marmorloftet, hvilke saaledes i Tempelruinen kom til at ligge üverst, 
Efter de fårste 6 Ugers Arbeide med 100 til 125 Karle var hele Frisen 
funden og enhver Hovedafdeling af Bygningen: Peristylen, Pronaos, Cellaen selv og 
Opisthodomen, fuldkommen renset, Architecterne kunde nu uhindrede fortsætte deres 
Undersågelser over den skjånne Bygnings Enkeltheder — et Arbeide, som den ædle 
Baron v. Haller især udförte med den störste Flid, og som har beriget vor Kundskab 
om Hellenernes Bygningskunst med meget mærkelige Resultater, 
Det er ikke Forfatterens Hensigt her at udhæve mere af sin Afhandling om 
Udgravningen og dens Udbytte, men skal endnu tilfüie et kort Udtog af sit andet 
Foredrag om 
IT. Staden Phigalias og Apollonstemplets Archæologie: 
Forfatlerens Afhandling om Staden Phigalias og Templets Beliggenhed indeholdt 
först en topographisk Undersügelse, som sluttede sig til Pausanias VIII. Bogs 39—41 
Capitler, det vigtigste Sted, som er forhaanden i den Os endnu levnede Deel af den 
græske Literatur, om Staden Phigalias og Folkets Forhold til de omboende Stammer, 
Arkader og Messenier, i den ældre Tid af Hellenernes Historie. 1 det 39te Capitels 
Sdie Paragraph siger Pausanias om Stadéns Localitet: “Phigalia ligger paa et ophöiet‘ 
og afsondret Terrain, og mange Dele af dens Stadmure ere opfårte langs med Fjeld- 
skrænter; men naar man er kommen derop, saa er selve ffüien, paa vilken Staden 
ligger, jævn.” Disse Ord ere fuldkommen overeensstemmende med Phænomenerne, 
naar man befinder sig paa de vidtlåftige Ruiner, som Landsbyen Pavlizza og dens 
Marker bedække, henved 2 Timers Ridt vestlig for Bjerget Kotylios og Apollons- 
templet ved Bassæ; thi baade Landsbyen Pavlizza og en stor Deel af dens Marker 
ligge inden for den gamle Stads vidtstrakte Ringmure, som endnu for en Deel ere 
forhaanden, især paa Stadens sydlige og sydostlige Side, over de bratte Höider, ved 
hvis Fod Nedafloden fremskynder sin bugtede, iilsomme Ström i vestlig Retning. (Et 
klassisk Sted om denne smukke lille Flod er Pausanias VIIT Bogs 41. Cap. § 3) 
Mange Levninger af antike Bygninger ere vel ikke forhaanden paa en Grund som i saa 
mange Aarhundreder bar været öde, og siden besaaet og beplantet; imidlertid skjönner 
Enhver letteligen, at han ved Pavlizza befinder sig paa Ruinerne af en hellensk Stad; 
i et Par smaa græske Kirker ere antik-doriske Bygningslemmer indmurede, ogsaa indseer 
11* 
