LXXXV 
Dersom det Skrift af Harmodios fra Lepreon om Phigaléernes Skikke og Ved- 
tægter hvilket Athenæos ofte har anfört i sin vidtlöftige og vigtige Compilation 
‘Deipnosophiste” (i dde Bog, i 10de, to Gange i A4te, og igjen i 14de Bog) endnu 
var forhaanden, da vilde vor Kundskab om dette Arkadiske Stammefolks Historie ikke 
være saa ufuldstændig og afbrudt som den nu er det. At dette Bjergfolk, som hverken 
var begunstiget ved et særdeles frugtbart Land eller ved nogen særegen Industrie, deelte 
mange andre arkadiske Stammers Tilbüielighed (ligesom de Schweizerske Alpers Beboere 
i vor Tid) til at udvandre og tjene sig noget som soldhvervede Hjelpetropper, derom 
have vi tilstrækkelig Vidnesbyrd i den græske Historie. Harmodios havde yttret, at 
Phigaléerne vare “arodnusiv &diodévres” (ifülge Athenæos X, c. 59, pag. 121 af 
Schweighäusers Udgave). Hvorvidt de i Perserkrigene bidroge til den fælleds Fjendes 
Forjagelse, vide vi ikke nüiagtigen, men i Hellenernes trediveaarige Selvfordærvelses- 
feide, sædvanligen kaldet den peloponnesiske Krig, finde vi det ubehagelige Skue, at 
Arkader, som Leietropper, snart strede under doriske Stammers Faner, snart imod 
disse, i det ionisk-attiske Forbunds Rækker (see f. Ex. Thucydid. i Vilde Bogs 
57de Cap); og senere udgjorde arkadiske Leietropper næsten. Halvdelen af den Hær 
paa 40,000 Mand, hvis Tog til Asien og Tilbagetog er blevet navnkundigt, meget 
mere ved eventyrlige Biomstændigheder, og ved det smukke Skrivt af Xenophon, som 
vi endnu have heelt, end, ved nogen virkelig gavnlig Frugt af dettte Foretagende for 
Arkadien eller det hellenske Moderland overhoved (see herom Xenophons Anabasis i 
Vite Bog, 2det Cap. $ 6 og 10). 
Da Spartas Overmagt i Peloponnesen var brudt, især ved de tvende mærkelige 
Slag ved Leuktra eg ved Mantinea (371 og 363 får vor Tidsregning), og et nyt 
arkadisk Almeenvæsen og Stôttepunkt, en Modvægt mod Sparta, var dannet ved 
Megalopolis’ Anlæggelse, som Epaminondas kloge Politik bevirkede (jævnf. den 7de 
Bog af Xenophons Hellenica og Pausanias? Sde Bogs 27de Cap. § 1—6). var ‚Phigalia 
ikke iblandt de arkadiske Stæder, hvis Befolkning udvandrede til Megalopolis (Pausan. 
I. c. $ 3), men bidrog, ligesom mange andre Stæder, til hiin arkadiske Hovedstads 
Forskjönnelse, ved Aftrædelse i det mindste af eet af sine fortrinligste Konstværker, 
nemlig den colossale Bronzestatue af Apollon Hjelperen, Hovedfiguren i Templet ved 
Basse (Paus. VIII. 30 Cap. $ 2) som upaatvivleligen dér blev erstattet ved en Copie 
af samme Statue i Marmor, Det er værd at bemærke, at ved Gravningen fandtes, i 
det Indre af Templet, Fragmenter af to Hænder i Marmor (afbildede i Baron Stackel- 
bergs Værk “der Tempel zu Bassæ”, paa den XXXIte Kobberplade) af saa stor 
