77 
mere holde sig i selve Vandet. Undertiden have enkelte af disse Planter 
fremhersket i den Grad, at Türvemassen deraf har faaet et eget Ud- 
seende; saaledes er Törvgravernes “Flæptürv”, fortrinlig dannet af de 
lange og brede Blade af Flægen (Iris pseudacorus) eller af de lignende 
Blade af Pindsviinsknoppene (Sparganium simplex og Sp. ramosum). 
ILyngmoserne er det kun een Mosart, som udvikler sig og saaat- | 
sige danner den hele Mose, det er en Sphagnumart. Sphagnumvegetationens 
Overgang til det tætte, mürke Lyngtæppe gaaer stedse for sig paa den 
bestemteste Maade; först indfinde sig Hvidskjænen (Rhyncospora alba), 
Dyndstaren (Carex limosa) og Andromeda (Andromeda poliifolia) paa de 
halv- eller heelt-udgangne Sphagnumpletter, derpaa kommer Mosesiven 
(Limnochloa cæspitosa), Kjærulden (Eriophorum augustifolium) og 
Tranebærbusken (Oxycoccos vulgaris), og disse aflöses først langt senere 
af Moselyngen (Erica tetralix), der tilsidst fortrænges af den indtrædende 
större Törhed og den stærkere Hedelyng (Calluna vulgaris) *). 
De Mostörvlagene tilhørende Trevegetationer. De fire Skovve- 
getationer, som i Vidnesdam og Lillemosen, dog især i denne sidste, laae 
over hverandre, nemlig Bævreaspens, Fyrrens, Egens og Ellens Vegeta- 
tion, har jeg fundet igjen i alle de nordsjællandske Skovmoser, som have 
tilladt mig en nüiere Undersögelse. Den Vegetation, om hvis stadige 
Forekommen og ligesom nödvendige Optræden som Forberedelse for de 
fölgende större Skovvegetationer mine Iagttagelser senest have overbeviist 
mig er Bevreaspens; men ogsaa om dennes Selvstændighed bærer 
jeg nu ingen Tvivl. Jeg har fundet den særdeles smukt udviklet f. Ex. 

*) At vore tvende største Lyngmoser (Vildmoserne) have store Tuestrækninger eller 
Tuebelter i næsten hele deres Omkreds, er noget der er Lyng- eller Höimosernes 
Dannelse aldeles uvedkommende; disse Tuestrækninger hidrøre ene og alene fra 
Kreaturtrit. 
