87 
Mellem de i vore Törvmoser liggende Fyr og de nu hos os 
voxende har jeg i Monographierne over de tvende Moser paaviist nogle 
Forskjelligheder, som efter min Mening havde givet det hele Træe et 
noget forskjelligt Udseende, saaledes at det maaskee indtil videre fortjente 
at betragtes som en særegen Form. I et overordenlig stort Antal af 
sjællandske Tårvmoser har jeg seet Fyrren og dens Bark, Naale, og 
Kogler have den samme Karakteer, saa jeg aldeles ikke kan tvivle om, 
at dette Fyrrens Udseende for hiin Tid var constant og almindeligt. 
Ligeledes har en gjentaget Sammenligning virkelig overbeviist mig om, 
drede Skridt bort, for jeg kom over en lille Broe af Granqvas, som var lagt over 
en Gröft, Paa denne gjorde jeg Folkene opærksom, og nu kunde een af dem erindre, 
at der engang havde været brugt lignende Qvas til at udfylde det altfor store Udsnit, 
der i den ene Side af Mosen var gjort til Vandpumpen. I Bunden af Udsnittet 
fandt jeg endnu Granriis liggende, og det viste sig da, at ved Æltningen vare Kog- 
lerne komne i den Masse, hvori de nu laae. — Jeg anförer dette Tilfælde saa om- 
stændelig, fordi det kan gaae Andre som mig, og Videnskaben saaledes let have en 
falsk Kjendsgjerning at bygge paa. 
Da Talen nu er om Granens Forekomst, kan jeg ikke undlade at tilföie denne 
Anmærkning et Par Ord i Anledning af Herr Pastor Steen Blichers Paastande i 
hans Beskrivelse over Viborg Amt (Tolvte Stykke af de danske Provindsers Beskri- 
velse) pag. 149, hvor han omtaler Fyrrens daarlige Trivelse paa vore jydske Heder 
(Alheden) og misbilliger dens Plantning: «Nok er det: Fyrrene höre ikke hjemme 
paa vore jydske Heder, har aldrig havt Hjem her; det vise endnu deres Tårvmoser 
hvor Gran og Birk ligge begravne i Mængde, men ikke hiint Træe, (at der i Jyl- 
lands Törvmoser ikke findes Fyr, men vel Gran, stemmer ikke med Steenstrups Iagt 
tagelser. Landhuusholdningsselskabets Anm.) Derafsee vi altsaa, hvad her kan groe, 
og dette sees nu ogsaa ovenpaa Jorden, hvor især dette første Slags allerede har 
naaet en dobbelt saa stor Höide som Fyrren, og en forholdsmæssig Tykkelse.” For- 
uden det, at jeg i Nærheden af de af Hr. Past. St. B. beskrevne Egne ikke har 
fundet Spor af Gran, kan jeg endnu anföre de ovenfor angivne Beretninger fra 
Hr. Forstraad Bang, under hvis Opsigt just de omstridte Skove staae, ifolge hvilke 
der i Hedens Moser ligge baade Fyr og Gran. Da jeg antager, at de tidligere Ve- 
getationer aldeles ikke ved voldsomme Katastropher ere forsvundne, men langsomt 
og af indre Nödvendighed, fordi de ved deres Væxt tilsidst havde fremkaldt For- 
hold, hvorunder de ikke længere kunde bestaae, forklarer jeg mig naturligviis paa 
en ganske anden Maade det Phænomen, at Granen trives, Fyrren ikke. Fyrrens 
Tid er længst forbi, og med den de begunstigende Forhold. 
