115 
tilbage, at Danmarks Beboelse umueligt kan gaae saa langt op i Tiden 
Tænke vi os at vor nuværende Skovvegetation, selv om vi sætte den aller- 
korteste Grændse for den, dog har staaet i 2—3 Aartusinder med sin 
væsenlige Karakteer, (have Beboerne endog mere og mere indskrænket den); 
erindre vi at Overgangen fra den ene Vegetation til den anden umulig 
kan være brat, men enhver af dem maa efterhaanden fremstaae og gjøre 
sig gjeldende; at saavel de over hinanden staaende Stammer af samme 
Art, som det ofte betydelige Lag af Mostörv, der kan adskille de tid- 
ligere faldne Træer fra de senere af samme Art, og det meget mægtige 
Mostörvlag, som har dannet sig i hver af Vegetationsperioderne, gjüre 
det rimeligt, at en Vegetation ikke har bestaaet allene af en enkelt Ge- 
neration, men af flere paa hinanden fölgende Generationer, af hvilke hver 
igjen har over Aarhundrede eller Aarhundreder fornüden til sin -fuld- 
fuldkomne Væxt; glemme vi dernæst ikke, at Forhold maatte fremkaldes, 
som vare saa forandrede, idetmindste for 'Treerne, at de begunstigede 
den ene Årts Forsvinden den andens Udbredning — saa kunne vi ikke 
indrömme hver af Vegetationerne mindre end en Tid af 4 eller 2 Aar- 
tusinder, og consequent maatte vi vel endog give enhver af dem til sin 
Uddannelse ligesaa lang Tid, som den Bögevegetationen har fordret”). 
skrivelse pag. 124 Gamle Folk omtale at den hele Egn mellem Vive og Tisted, 5/4 Miil, 
har for ikke et Seculum siden været en tætsluttet Skov af Eg, Birk, Bøg, Fyr og 
Elle;” men Fyrretræet er vel blot tilfældigviis med, eller fordi det findes i Moserne. 
Hvad angaaer Daws, som mig synes aldeles ugrundede, Mening, at Fyrre- 
skovene i Hertugdömmene bleve ödelagte, da Anglerne (i 5te Aarhundrede) ved 
deres Udvandring maatte bruge saa mange lette Fyrreskibe, og i det egenlige Danmark 
i det 9de—12te Aarhundrede, samt angaaende den deraf gjorte Beregning over 
Törvens Væxt og Gjenvæxt, maajeg henvise til hans Bog; Ueber den Torf. S. 128-129, 
*) Som Sandsynlighedsbeviis for Naalevegetationens høie Ælde her i Landet kan endnu 
anføres den af Flere yttrede Formodning, at af Pytheas ellers hans Compilatorer, er 
skect paa en eller anden Maade en Forvexling af den för omtalte Luetürv eller 
Lyseklyne og Ravet. Ifølge Plinius skal Pytheas imellem sine vigtige Beretninger 
om Ravet og Ravkysten ogsaa have sagt, at Beboerne (paa Vestkysten af Sønderjyl- 
land) brugte Ravet paa Arnen og solgte det til deres Naboer Teutonerne; incolas 
pro ligno ad ignem uti eo (succino) prozimisque Teutonis vendere. Her er i cet 
Aandedræt udtalt Ravets Værdie som den kostbare Handelsvare, det dengang var, 
og tillige dets Værdielåshed som slet og ret Brændemateriale, og en Misforstaaelse 
Fid. Sel, naturvid. og mathem. Afh, IX Deel, oP 
