ikke sjelden Pandeskaller, Horn og Rnokler af den store Uroxe (Bos 
priscus) ; Elsdyrets (Alces) Gevirer og Skeletter kunne vi vel kalde al- 
mindelige i Moserne, og selv Levninger af Rensdyret (Tarandus) ere et 
Par Gange trufne*): Det synes som om disse Dyr levede i Egeperioden; 
længere tilbage i Tiden gaae de neppe, det er endog ikke uden Sand- 
synlighed at de ikke vare aldeles forsvundne ved vore gothiske Stammers 
Indvandring**). Maaskee skyldes deres Undergang til Urindvaanernes 
Rastespyd og Snarer; thi hvor Mennesket optræder, der griber han 
mægtig ind i Naturens forhen stille og rolige Gang, handler kun efter 
egen Interesse, men uden at bekymre sig om Naturens Villie, kommer 
han dog ofte til at fremme den kraftigen. Hvad Urindvaanerne ikke fik 
forandret, bestræbte disses Underkuere, de gothiske Stammer, sig for at 
forandre, og deres Efterkommere ville — uden paalagt Indskrænkning 
— snart være færdige med at bortrydde al den Skov, som Fortidens Ve- 
getalioner have forberedt, udrydde hvert Dyr, som i den har havt sit 
Tilflugtssted, hule ud af Jorden al Törvmasse med hvert Spor af de 
tidligere forsvundne Skove, og til Erstatning derfor med Frugt-, Korn-, 
Græs- og Ukrudtarter, hentede fra fjerne åstlige og vestlige Verdensdele, 
klæde hver Plet af det lille Danmark, som egner sig til at give disse 
Fremmede Næring, og iföre tilsidst det hele Land en Natur, som det ikke 
+) Af disse forskjellige Dyr besidder jeg en Deel Knokler; deres nöiere Undersögelse 
og Sammenligning med dem, der findes opbevarede i Museerne, haaber jeg efter 
det høie Selskabs Opmuntring med det Forste at faae fuldendt, 
++) Elkenøre paa Falster (i ældre Documenter Ælknør) kunde vel passende have sit 
Navn af Elgen (Elsdyret), og Bæverskovsherred (Byauerskogsherreth) af Bæveren 
(Castor fiber; paa Islandsk Bjår) see Prof. M. Petersen, Nordisk Tidsskrift for 
Oldkyndighed. S.95. Men endnu mere end disse Stednavne synes mig Udtrykket at 
bisse efter en sindrig Udtydning af Prof. P. Forchhammer i Kiel, at pege hen paa at 
de indvandrende Gother have været Vidne til Uroxens vilde Færd, thi naar Oxen bisser, 
eller som det hedder i de forskjellige danske Dialekter beiser eller beser (Thy), 
stikker den Halen paa Ryggen, lober galt uden at ændse noget, kort sagt, bærer sig 
ad som den ubændige vilde Oxe (Besent, Wesundr, Bison) — Dr. Shceving, som 
med utrolig Flid over i 10 Aar har arbeidet paa et længe savnet fuldstændigt islandsk 
Lexicon, har i et Brev meddeelt mig, at Ordet bisse hverken er islandsk eller har 
nogen islandsk Oprindelse (jfr. Molbechs Dialectlexicon og Vid. Selsk. Ordbog). 
