ee 
de nulevende Dovendyr, bevirkes udelukkende ved Forlængelsen af An- 
sigtsknoklerne, og den egentlige Hjerneskal tager ingen Deel heri. Denne 
har hos Dovendyrene det samme Forhold af Længden til Breden som 
hos Bæltedyrene. Derimod ere hos disse sidste Rjævebenene meget len- 
gere end hos hine, og som en Fölge heraf udspringer Aagbuen meget 
længere bagtil hos Tatuerne end hos Dovendyrene, nemlig paa Midten 
af hele Hovedets Længde (ja hos Slægten Dasypus endog bag Midten), 
medens den hos Dovendyrene udspringer langt foran Midten af samme. 
Undersöges nu nærmere Grunden til Forlængelsen af Hovedet 
hos Platyonyx, da ophörer Analogien med Beltedyrene. Forholdet 
mellem Ansigtet og Hjerneskallen er som hos Dovendyrene, og den 
större Forlengelse af hele Hovedet bevirkes ikkun ved en ubetydelig 
Forlængelse af samtlige Hovedskallens Knokler. Aagbuen udspringer 
derfor foran Midten af Hovedets Længde, ja nôiagtig som hos Doven- 
dyrene over den tredie Rindtand, medens den hos Tatuerne udspringer 
mod Enden af den lange Tandrække, ja hos nogle (Dasypus, Priodon), 
endog bagenfor samme. 
Da Dannelsen af Aagbuen afgiver et saa væsentligt Træk i Byg- 
ningen af Dovendyrenes Hoved, hvorved de ved fürste Oiekast adskille 
sig fra alle övrige nulevende Dyr, begynder jeg den detaillerede Sammen- 
ligning af de enkelte Hovcdets Been med det, der danner Hovedbe- 
standdelen af nævnte Bue, Aagbenet. 
Det er bekjendt, at hos de nulevende Dovendyr dette Been ud- 
mærker sig ved tvende Eiendommeligheder: 4) at det fra sin nedre Rand 
udsender en slærk Green eller Arm, der stiger nedad, 2) at det, istedet 
for at fortsætte sig lige bagtil og forene sig med den, den fra Tinding- 
benet imüdekommende Fortsættelse, stiger skraa opad, saa at det ei træffer 
sammen med denne, men ender frit ovenfor samme. Det förste Blik 
paa Tegningen viser, at disse to Forholde gjenfindes nôiagtig de samme 
paa Hovedet af Platyonyx. Hos Megatheriet findes det förste af disse 
