148 
tydelig Bevegelighed finder Sted, paa Grund af den stærke Fremspring- 
ning af de i hinanden gribende Tænder. 
Hvad Formen af disse Been angaaer, da vise de sig hos det to- 
fingrede Dovendyr under den eiendommelige Skikkelse af en spids conisk 
Fremspringning fra den forreste Ende af Snuden; denne Særegenhed 
viser sig ogsaa hos Platyonyx, og det i en endnu håiere Grad, idet disse 
Been her springe frem fra den forreste Ende af Snuden i Form af Spyd, 
saa at man ved förste Oiekast kunde forledes til at ansee dem for Stöde- 
tænder, liig Elephantens. Foruden hos det tofingrede Dovendyr og Pla- 
tyonyx findes denne Indretning ogsaa hos Megatherium, hvor disse Been 
tillige ere stærkere, og istedet for at löbe ud i en Spids, udvide sig mod 
Enden i kugleformige Udvæxter. 
Det kan vel neppe være nogen Tvivl underkastet, at denne for- 
underlige næbformige Forlængelse af Mellemkjævebenene har tjent til 
Stötte og Befæstelse for et Organ, der maa have tjent Dyret til at gribe 
og omfatte sin Fåde med, en Antagelse, der bestyrkes ved en nærmere 
Betragtning af det Been, jeg nu gaaer over til. 
Rjævebenet er, som ovenfor bemærket, trods Forlængelsen af Ho- 
vedet, kort som hos Dovendyrene, og ei forlænget, som hos alle de åvrige 
slöve Dyr. Dets Aagbuefortsættelse stiger ud fra det i en ret Vinkel, og 
Underöiehulehullet hefinder sig umiddelbart i sammes lodrette Væg, For- 
holde, der gjenfindes hos de nulevende Dovendyr. Hos alle övrige slöve 
Dyr vender denne Forbindelse skraa bagtil, og det nævnte Hul befinder 
sig i en vis Afstand fra samme. Men det mærkeligste Forhold ved dette 
Been ligger i dets Ganedeel; denne er nemlig tæt besat med Huller, 
hvilke upaatvivleligen have tjent til Gjennemgang for Blodkar og Nerver, 
der vare bestemte til det Organ, jeg nyligen har omtalt. Ogsaa denne 
Eiendommelighed har Platyonyx tilfælles med de nulevende Dovendyr; 
hos det trefingrede Dovendyr nemlig er Ganen som hos Platyonyx paa 
det tætteste gjennemboret med smaae kredsrunde Huller, hvorved dette 
