149 
Been faaer Udseendet af en Sie, og den eneste Forskjel er den, at disse 
Huller hos Platyonyx ere selv forholdsviis langt större. Intet andet Dyr 
besidder denne Anordning, saa at det fossile Dyr endnu stedse viser ei 
blot den mest paafaldende, men endog' en aldeles udelukkende, Lighed 
med Dovendyrene. 
Denne Lighed vedligeholder sig endvidere i Ganebenene. Hos 
alle de üvrige Slægter af de slåve Dyrs Orden danne disse Been en betydelig 
Decl af Ganens Beenhvælving, ja hos flere af dem endog en langt bety- 
deligere Deel end i Almindelighed hos Pattedyrene. Hos Dovendyrene 
er det omvendt; her indkile Ganebenene sig bagtil som to smalle Been- 
strimler, der næsten ikke tjene til andet end til at danne Ganens bagre 
Rand. Det samme finder Sted hos Platyonyx. Ogsaa disse Been ere 
som Ganedelen af Kjævebenene, gjennemborede med mangfoldige Huller, 
et Forhold, der ogsaa findes hos det trefingrede Dovendyr. Som en Fölge 
af Kjæve- og Ganebenenes Korthed er den hele Ganens benede Hvælving 
kort hos Platyonyx som hos Dovendyrene, og indtager ei den forreste 
Halvdeel af Hovedets hele Længde, medens det hos alle de üvrige slåve 
Dyr er omvendt, idet Ganens Beenhvælving ei blot hos dem alle rækker 
ud over Midten af Hovedets Længde, men endog hos flere af dem antager 
en Udstrækning i Længden, hvortil intet lignende Exempel findes hos 
Pattedyrene, navnligen hos Myrebjårnene. 
Ogsaa Rilebenet afgiver gode Charakterer til Bestemmelsen af 
Platyonyx’s Slægtskab. Hos de åvrige Slægter af de slöve Dyr nemlig 
ere dette Beens nedre vingeformige Udbredninger (processus pterygoidei) 
meget smaae eller synes aldeles at mangle, hos Dovendyrene ere de usæd- 
vanlig store. Ogsaa heri stemmer Platyonyx med disse. 
I de fire sidste Punkter, jeg har gjennemgaaet, nemlig Rjæve- og 
Ganebenenes Korthed, Ganens Gjennemboring med Huller, og den store 
Udvikling af Kilebenets nedre Vinger, stemmer ogsaa Megatherium saavel 
med Platyonyx som med Dovendyrene, saa at alt hvad der angaaende 
