155 
Over- og den förste i Underkjeven, hvilke alle ogsaa i deres Form ere 
noget forskjellige fra de övrige. 
Hvad Betydningen af Tænderne hos Platyonyx angaaer, da beroer 
den paa Udtydningen man giver af dem hos de nulevende Dovendyr. 
Som bekjendt er hos det tofingrede Dovendyr den förste Kindtand i 
Overkjæven betydelig större end de andre, og udmærker sig ved sin til- 
spidsede hugtandlignende Form. Ogsaa ere alle Zoologer enige i at til- 
skrive den denne Betydning. De samme Charakterer udmærke den 
förste Tand i Underkjæven, og de fleste Zoologer antage derfor ligeledes 
denne for en Hugtand. Men Hugtanden i Underkjæven falder hos alle 
andre Dyr foran den i Overkjæver, hvorfor de Zoologer, for hvilke Stil- 
lingen er betydningsfuldere end Formen, vægre sig for at erkjende denne 
Tand for en ægte Hugtand, og ansee den for den første Rindtand, der 
har antaget Formen og Forretningen af en Hugtand. Hos de trefingrede 
Dovendyr er den förste Tand i Overkjæven vel forskjellig fra de paafölgende 
i Störrelse og Form, og navnligen ved sin Frembryden tilspidset, men da den, 
imod den almindelige Charakteer for Hugtænderne, er mindre og lavere 
end Kindtenderne, og ved Brugen afslides som disse, saa at den efter- 
haanden faaer ligesom disse en flad Tyggeflade, der aabenbart er bestemt 
til Knusning af Föden, saa betragte flere Naturforskere med F. Cuvier 
denne Tand, trods Analogien med det tofingrede Dovendyr, som en ægte 
Rindtand. G. Cuvier udtaler sig med Tvivl, men synes dog mere til- 
böielig til at betragte den som en Hugtand paa Grund af Analogien med 
det nysnævnte Dyr. Den förste Tand i Underkjæven hos det trefingrede 
Dovendyr er ligeledes forskjellig fra de fölgende i Form, og antager en 
skuffende Lighed med Skæretanden hos en Gnaver. Om dens Betydning 
gjelder det samme, der er bemærket om denne Tand hos det tefing- 
rede Dovendyr. 
Trække vi nu, for at löse disse Tvivl, den undergaaede Dyreslegt 
der udgjir den nærmeste Gjenstand for nærværende Betragtninger, med 
V* 
