181 
eens i den hele üvrige Bygning af Foden, skulde afvige saa meget fra 
hinanden i et saa vigtigt Punkt som dette. 
Af de to Ledflader mod Springbenet, der hos alle Pattedyr be- 
finde sig paa den üvre Flade af Hælbenet, og vende opad, ligger den 
ene altid paa Benets Længdeaxe, den anden paa en indadspringende Arm 
af samme og noget foran hiin. Hos Platyonyx har, som bemærket, denne 
Regel tabt sin Anvendelse, idet disse Ledflader ei forbinde sig paa den 
üvre Flade og ei vende opad, men ere anbragte paa den fortilvendende 
Endeflade, og vende fortil, ja den indre endog noget nedad. 
Ledfladen mod 'Ferningbenet befinder sig i Regelen paa Enden 
af Hælbenets Længdeaxe, og fülgelig i samme Linie som den bageste 
Ledflade mod Springbenet, derimod ved den ydre Side af den forreste. Hos 
Platyonyx befinder den sig, ved en besynderlig Anomalie, ved den indre 
Side af den fårste og ganske nedenunder den sidste, i hvilken den endog 
aldeles gaaer over, for at danne ikkun een sammenhængende Ledflade. 
Denne forunderlige Fordreining staaer i Forbindelse med det ligesaa eien- 
dommelige Leie af Tærningbenet. 
I Almindelighed ligge de forreste Endeflader af Spring- og Hælbenet 
i samme Plan, eller rage ligelangt fortil. Dovendyret gjör herfra en 
Undtagelse, idet Springbenet ‘hos det ei rager saa langt frem som Hæl- 
benet, hvilket derfor optager den hele nedre Rand af Baadbenet. Pla- 
tyonyx gjør en Undtagelse i den modsatte Retning, idet Springbenet, som 
vi have seet, artikulerer til Hælbenets forreste Ende, og saaledes rækker 
længere frem end det. 
Den bageste Deel af Hælbenet, eller Stöttedelen, er meget stor, 
og overmaade kraftigen uddannet. 
Ei mindre overordentlig i sin Bygning og afvigende fra den al- 
mindelige Form, end Hælbenet, er Springbenet (Tab. 4, fig. 2—3). Led- 
fladen mod Skinnebenet danner vel, som hos alle Pattedyr, med Undta- 
gelse af det trefingrede Dovendyr, udelukkende Stüttefladen for Under- 
