261 
ere at betragte som Gjællerne ; idetmindste giver deres Form Anledning 
til denne Betragtningsmaade, medens deres Stilling snarere kunde berettige 
til at antaye dem for rudimentere Födder. Maaskee turde man antage, 
at de forene begge Egenskaber, 9: at de ere rudimentere Födder, hvilke 
tillige i Dyrets første Periode, inden Gjellerne ere udviklede, fungere 
som "saadanne. Uden at vove at have nogen afgjort Mening herom, 
lader jeg mig nöje med at bemærke, at jeg har iagttaget fire Par af 
disse Plader”), af hvilke de to forreste paa hver Side er meget større 
end de to bageste. 
Bagkroppen er langstrakt, smal, temmelig cylindrisk, næsten lige bred 
overalt, og bestaaer kun af fem Ringe, Halen medregnet (Tab. V fig. 118). 
De fire fårste Ringe have indbyrdes omtrent lige Længde, og vise paa 
Midten, især paa Bugfladen, hver en lille Indsnöring, hvorved de ligesom 
deles i to Stykker. Femte Ring eller Halen (fig. 419) danner et kraftfuldt 
Svömmeredskab, og er længer end de to foregaaende Ringe tilsammentagne. 
Den synes at bestaae af et Mellemstykke og to Side- eller Endestykker; 
Mellemstykket har Form af en ligebenet Triangel, hvis 'Toppunkt vender 
ned; Sidestykkerne have Form af uligesidede Triangler, hvis længste Side 
eller Grundflade vender udad, og hvis korteste Side stöder op til Mellem- 
stykket; deres indre frie Rand (Triangelens tredie Side) viser tre frem- 
ragende Knuder, fra hvilke fremgaae ligesaamange, lange, stærke Börster, 
hvilke atter langs Siderne bære korte, tæt op til hverandre liggende Börster, 
eller have Fjerform (fig. 119, a); de to förste Börster paa hver Side har 
jeg fundet sabelformigt böjede, den tredie lige; ved Roden omgives alle 
disse Börster af kortere Börster eller Haar. Fra Sidestykkernes bageste 

+) Uagtet jeg kun har iagttaget fire Par, kunde det, da det har været mig umuligt at frem- 
stille dem særskilte, Plade for Plade, vel hænde sig, at der virkeligen existerede fem 
Par. Betragter man dem som Fodpar, blive de ovenfor som Fodpar beskrevne Or- 
ganer at ansee for de to Par yderste Kjebefodder, og derved opstaaer en storre 
Regelmæssighed i Forholdet, og nærmere Overeensstemmelse med Udviklingen hos 
H. polaris. 
