Synonymi. 
282 
narum exteriorum folüformis apicem pedum maxillarium externorum 
longitudine superat. Qvaluor vulgo aculeorum appendicis caudalis inter- 
medie lateralium paria. | 
Jeg har erholdt denne Art fra det sydlige Grönland ved Kaptajn 
Holböll’s og Candidat H. Möller’s Godhed. 
c. Pedes primi et secundi paris flagello armati. 
3. Hippolyte Gaimardii Miln-Edw. 
(Tab. 1 fig. 21—29). 
Hippolyte Gaimardii Milne-Edw. Hist. d, Crustacés I, 378. 
Farven lyst graabrun med mangfoldige rödbrune Pletter og et 
eller flere hvidgule, mere eller mindre tydelige, Tværbaand paa Bag- 
kroppens Rygflade. 
Formen af denne Art er temmelig langstrakt og tynd. 
Rygskjoldet, som, naar Pandehornet medregnes, indeholdes lidt 
mere end 25 Gang i 'Totallængden, er paa Siderne temmelig sammen- 
trykket, ovenpaa uden Pukkel eller iöjefaldende Svulst, derimod med ret 
tydelig Rjöl. Her frembyder sig iövrigt den Bemærkning, som jeg har 
haft Lejlighed til at gjöre hos flere Arter, og som ovenfor (Side 215) 
er fremsat, at næmlig Kjålen er stærkere fremtrædende og strækker sig 
længer tilbage hos Hunnerne, efter at Æggene ere fremtraadte under 
Bugen, og at Rygskjoldet för den Tid er mere glat og afrundet, medens 
det efter den Tid viser en mere mat, ligesom furet og stribet Overflade. 
Medens Æggene opbevares under Rygskjoldet, indtager Rjölen næppe 
den halve Længde af dette; senere maaer den tandbærende Deel natur- 
ligviis heller ikke længer, men selve Ophüjningen eller Rammen fortsætter 
sig, stedse tiltagende i Brede, langt tilbage mod Rygskjoldets bageste Rand. 
Panden sænker sig kun lidet eller aldeles ikke, og Pandehornet (fig.24 a&b) 
udgaaer oftest næsten ganske vandret, skjündt det dog ogsaa hos mange 
Individer böjer sig temmelig stærkt opad med Spidsen. Pandehornet er 
