339 
har en temmelig stærk og plump Form. Det er den stürste af alle be- 
kjendte Hippolyter, og den naaer en Længde af indtil 5”. 
Cefalothorax er gjerne temmelig tyk og opsvulmet.  Rygskjoldet 
(fig. 85) er almindeligen stærkt hvælvet i Retningen bagfra fortil, og 
stiger gjerne noget ned fortil, skjöndt i ringere Grad end bag. Dets 
Overflade er bedækket af en utallig Mængde meget smaa Knuder, fra 
hver af hvilke en lille Bürste udgaaer, et Forhold, som ikke forekommer 
hos nogen anden nordisk Hippolyte. Rygkjölen fremtræder lidt foran 
Rygskjoldets bageste Rand; den er just ikke stærkt hævet, ja man kunde 
maaskee paastaae, at den hos mange Individer ganske savnes; men de 
store Tænder, der indtage næsten hele Rygskjoldets Middellinie, lade 
det ved en lås Betragtning synes, som om en stærk Kjål altid var tilstede. 
Pandehornet (fig. 85), der sædvanligen er vandret, stundom dog 
reltet lidt opad, er kort, altid, saavidt min Erfaring gaaer, meget kortere 
end Rygskjoldet, men frembyder hos Individer af forskjællig Størrelse 
et forskjælligt Forhold. Hos et Individ af næsten 53% Længde (en fuld- 
voxen Hun med Æg under Bugen)*) var det omtrent 2% Gang længer 
en Öjnene, og naaede ganske lidt ud over de indre Föleres Skaft, skjöndt 
det var langt fra at naae Enden af de ydre Fåleres bladdannede Ved- 
hæng. Hos Individer af omtrent 13” Længde var det kun dobbelt saa 
langt som Øjnene, og naaede næppe Enden af de indre Fåleres Skaft. 
Hos noget mindre Exemplarer (dog over 4” lange) forandredes vel For- 
holdet til Ojnene, idet Pandehornet kun havde disses Længde 44 Gang, 
men derimod ikke til de indre Fülere. Endeligen hos et Individ af 77” 
Længde (fig. 85) var Pandehornet meget kortere end Öjnene, og naaede 
ikke Enden af Grundleddet i de indre Föleres Skaft. "Hvad dets Form 
hos voxne Individer angaaer, da er den smal, tilspidset, meget lidt ud- 
videt i Enden, stundom endog næsten liniedannet, og kan næppe siges 
*) Det er dette Individ, der ligger til Grund for de paa Tabellen anførte Udmaalinger. 
