Inledning. 
I en liten uppsats: om österländska mynt, funna à finsk jord, intagen i Finska Ve- 
tenskaps-Societetens Handlingar Tom. III, sid. 299—323, yttrade jag ibland annat: 
.üfven hos oss, i Finland, hafva orientaliska mynt väckt ett välförtjent intresse, och 
ehuru de samlingar som hos oss förefinnas icke äga den utsträckning och betydenhet, 
att de kunde tåla någon jemförelse med de stora och berömda myntkabinetten i S:t 
Petersburg, Kasan, Stockholm, Köpenhamn, London, Oxford, Gotha, Dresden m. fl., 
äro de likväl af den vigt, att de väl förtjente beskrifvas och allmängöras, emedan 
de, gömda i sitt nuvarande mörker, äga föga värde.” Dessa ord innebära för mig 
en förbindelse att, så vidt det står i min förmåga, söka bidraga dertill, att de skatter 
af större och mindre betydenhet, hvilka förvaras i vårt myntkabinett, måtte genom 
trycket blifva allmännare kända. Länge har jag ock varit betänkt uppå att innan 
jag åt yngre, kraftigare händer får öfverlemna vården öfver vårt Universitets mynt- 
samling, hvilken genom Consistorii Academici beslut redan i April 1849 mig anför- 
troddes, åtminstone öfver de orientaliska mynten i tryck utgifva en förteckning 
och beskrifning; öfvertygad derom, att den öfriga rikhaltigare delen af Universitetets 
dyrbara samling framdeles skall kunna allmängöras lättare än den orientaliska, hvars 
beskrifning förutsätter insigt i språk, de der blott undantagsvis hos oss studeras. När 
sedermera, för några år sedan, den frejdade Numismatikern, Riksantiqvarien B. E. 
Hildebrand, vid det besök hvarmed han under sin korta vistelse i Helsingfors be- 
hedrade äfven vårt myntkabinett, yttrade ,att det bästa lås för en myntsamling är 
en tryckt beskrifning derüfver“, stadgades hos mig, såsom vederbörligen konstituerad 
numophylax, beslutet att ju förr dess hellre utföra min redan länge hysta afsigt !), 
1) Det måste förefalla hvarochen, som ej närmare känner förhållandet, nog besynnerligt, att förestån- 
daren för en af Universitetets samlingar, hvilken i en lång rad af år varit i hans vård, talar om afsigter 
och beslut att sent omsider fullgöra något som utan vidare omständigheter redan långt före detta bordt 
verkställas. Härvid bör dock märkas, att prefekturen för vårt myntkabinett är endast en bibefattning, ett 
officium subsecivum, som i alla tider innehafts af någon bland Consistorii ledamöter — och då man be- 
sinnar huru ytterst få de studerande äro som intressera sig för eller hafva tid att sysselsätta sig med nu- 
mismatik, finner man lätt att särskild lön å stat för en sådan tjensteman vore snart sagdt bortkastade pen- 
ningar, sålänge någon finnes, som, enligt gammaldags sed, vill åtaga sig detta i sjelfva verket icke ointres- 
santa besvär. — Såsom ursäkt för undertecknads dröjsmål med denna förteckning må ock den omständighet 
gälla hvad den kan, att sedan myntkabinettet med benäget biträde af en sakkännare, vice häradshöfdingen 
J. Calonius, år 1851 blifvit provisionelt ordnadt och förtecknadt, ett par år derefter allt, för detinbrytan- 
de krigets skull, måste i största hast inpackas och afsändas till Tavastehus. Efter krigets slut förestod 
mig att ånyo iordningställa hyad sålunda hade blifvit rubbadt och kastadt om hvartannat, hvilket fordrade 
en längre tids arbete. 
21 
