164 GABRIEL GEITLIN 
och erhöll jag jemväl dà Finska Vetenskaps-Societetens löfte att für en sådan för- 
teckning få plats i dess Handlingar. — Min långt framskridna ålder och i följd 
deraf försvagade syn hafva vållat att dermed utdragits ända tills nu. 
Medan Finlands Universitet var förlagdt i Åbo, ä&de dess myntkabinett, grun- 
dadt, äfven det, af den store Porthan ?), en icke obetydlig rikedom isynnerhet af 
svenska mynt och medaljer, hvilka dock vid den olycksdigra branden i Åbo, år 
1827, gingo förlorade, med undantag af några större silfvermedaljer, som sedermera 
ur askan uppgrüfdes och af hvilka de bäst bibehállna ännu finnas qvar?) Huru 
fattig deremot den orientaliska myntsamlingen i Åbo före branden varit finner man 
deraf, att en af dåvarande linguarum orientalium adjunkten Carl af Tengström till 
statsrådet v. Fraehn i S:t Petersburg insänd förteckning öfver dessa, utan tvifvel 
i Finlands jord funna, mynt upptager endast 14 hela och 6 fragmenter, alla, utom 
ett enda khalifmynt, hörande till den talrikast förekommande Samanidiska klassen 
(jfr ofvannämnde uppsats: om österländska mynt funna i finsk jord, pag. 308). Or- 
saken till detta missförhållande bör tvifvelsutan sökas deri, att då några nedgräfda 
skatter (aarteet, aarni-haudat) med österländska och andra gamla mynt påträffades, 
desamma, såframt de icke hemligen bortsålts och funnit sin ändalykt i smältdegeln, 
samt förvandlats ,till skedar och knappar”, hembjódos Svenska kronan till inlösen 
och sålunda stadnade i de kongl. samlingarna i Stockholm. Emellertid bevisa re- 
dan de i finsk jord påträffade fynd om hvilka man hittills lyckats få kännedom (och 
att deras antal hädanefter skall ökas kan man med säkerhet hoppas, sedan numera 
ändamålsenliga mått och steg blifvit vidtagna för forntida minnesmärkens bevarande 
och hembjudande till Universitetet) att jemväl Finnarne, liksom Ryssarne och Skan- 
dinaverne, i 9:de och 10:de seklet stodo i handelsförbindelser med Orienten, och att 
således troligen de äldsta metallpenningar som i Finland kurserat varit österländska, 
kufiska silfvermynt, hvilka naturligtvis gått och gällt endast efter vigt, samt brutits i 
stycken vid behofvet af smärre mynt +), hvarföre ock en stor mängd sönderbrutna 
2) ,Ejusdem (Henrici Gabrielis Porthan) praecipue cura institutum (est) Academiae numophylacium, 
quod insiguiter auxit camenarum nostrarum alumnus quondam, Joh. Arckenholz Alandus, Hasso-Casselano 
a Consiliis Bibliothecaeque et Gazophylacio Casselano Praefectus (dono addens partem dactyliothecae Profes- 
soris Dresdensis v. Lippert), ulterius amplificatum tam Academiae sumtibus, quam, et majori ex parte, do- 
nis ipsius Porthan aliorumque, velut C. G. Nordin, Secretarii Neapoli N. N. Schyrer & C. G. C. Fredenheim 
&c.* Se: Oratio qua Alexandri Primi . . . in camenas Aboënses lautissima beneficia . . . pie celebravit À. J. 
Lagus, die 27 Junii 1811. Aboae, pag. 167. 
3) De odugliga, af hettan ihopsmultna, utgörande efter rysk vigt 28 funt, 51 zolotnik, inlöstes af 
Myntet i S:t Petersburg fór 2,183 rub. 24 kop. B:co Assignationer. Se Consistorii Acad. protokoll fór den 
3 December 1831, $ 7. 
1) Deraf måhända har det finska verbet rikon, rikkoa, som betyder bryta sönder, sónderslà, äfven 
fått betydelsen: vexla större mynt till smått. Om detta slags smamynt säger Tychsen (introductio ad 
rem numariam Muhammedanorum, pag. 81): ,Ratio autem, cur interdum numorum fragmenta variae magnitu- 
dinis integris numis consociata reperta sint, nulla videtur alia esse, quam quod hi argentei mercis loco a 
christianis mercatoribus habiti, eamque ob caussam ad explendum pondus, in frusta majora & minora, ur- 
gente necessitate, confracti fuerint. Quae quidem fragmenta non modo rarissima sed et, ex parte, haud le- 
vis momenti sunt.* — G. G. Adlerberth (Vitterh. Hist. och Antiq. Akademiens Handlingar I, pag. 108) 
